ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" липня 2026 р. Справа№ 910/5586/26
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Бестаченко О.Л.
суддів: Шаратова Ю.А. 
Скрипки І.М. 

секретар судового засідання – Васильченко А.І.
за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 07.07.2026,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора

на ухвалу Господарського суду міста Києва
від 15.05.2026
у справі № 910/5586/26 (суддя – Лиськов М.О.)

за позовом Заступника Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора 
в інтересах держави в особі Київської міської державної (військової) адміністрації, Національної академії наук України 
до Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України,
Товариства з обмеженою відповідальністю “Інвест-Проект Будівництво”
про визнання недійсними договорів, скасування державної реєстрації речових прав на земельні ділянки, містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог, заяви про забезпечення позову та ухвали суду першої інстанції
Заступник Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора (далі за текстом – прокурор) звернувся до Господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі 1. Київської міської державної (військової) адміністрації (далі за текстом – позивач 1) та 2. Національної академії наук України (далі за текстом – позивач 2) з позовом до 1. Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України (далі за текстом – Інститут, відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю “Інвест-Проект Будівництво” (далі за текстом – Товариство, відповідач 2) про визнання недійсними договорів, скасування державної реєстрації речових прав на земельні ділянки, містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва.
Обґрунтовуючи необхідність звернення до суду із позовом, прокурором вказано, що Офісом Генерального прокурора при виконанні повноважень, визначених ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України “Про прокуратуру”, встановлено порушення Інститутом та Товариством положень цивільного, земельного, містобудівного законодавства, а також закону у сфері охорони культурної спадщини при використанні земельних ділянок на вул. Антоновича, 58, 66 та 69 у м. Києві з кадастровими номерами 8000000000:79:019:0001, 8000000000:79:023:0001, 8000000000:79:021:0001, 8000000000:79:019:0002, 8000000000:79:023:0016, 8000000000:79:021:0014 та розміщених на них будівель і споруд, а також інтересів держави і суспільства внаслідок створення передумов для втрати державою права володіння майном та загрози знищення об`єктів культурної спадщини.
Разом із позовною заявою, 12.05.2026 Заступником Генерального прокурора подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю “Інвест-Проект Будівництво” здійснювати будь-які підготовчі, будівельні та інші роботи на земельних ділянках на вул. Антоновича, 58, 66 та 69 у м. Києві з кадастровими номерами 8000000000:79:019:0001, 8000000000:79:023:0001, 8000000000:79:021:0001, 8000000000:79:019:0002, 8000000000:79:023:0016, 8000000000:79:021:0014, а також розташованих на них будівлях і спорудах та заборонити Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Державній інспекції архітектури та містобудування України та іншим органам державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо будівництва та введення в експлуатацію об`єктів нерухомості на земельних ділянках на вул. Антоновича, 58, 66 та 69 у м. Києві з кадастровими номерами 8000000000:79:019:0001, 8000000000:79:023:0001, 8000000000:79:021:0001, 8000000000:79:019:0002, 8000000000:79:023:0016, 8000000000:79:021:0014.
Заява обґрунтована тим, що, на думку прокурора, порушено інтереси держави при набутті Товариством з обмеженою відповідальністю “Інвест-Проект Будівництво” права користування земельними ділянками на вул. Антоновича, 58, 66 та 69 у м. Києві для містобудівних потреб. Прокурор вказує, що Товариством отримано вихідні дані у вигляді містобудівних умов та обмежень, що є однією зі стадій будівництва, оскільки містобудівні умови та обмеження є підставою для розроблення проектної документації і є однією зі складових для отримання дозвільної містобудівної документації. Відтак, у прокурора наявні припущення, що наявність у Товариства містобудівних умов та обмежень, а також зареєстрованих повідомлень про початок виконання підготовчих робіт може мати свій вираз у вільній реалізації таких прав у будь-який час, що надалі унеможливить виконання рішення суду у вказаній справі та призведе до недосягнення цілей господарського судочинства щодо ефективного захисту порушених інтересів держави. Водночас, за доводами прокурора, для запобігання продовження процесу оформлення Товариством дозвільних документів у сфері містобудування, подальшої реалізації запроектованого будівництва та безпосереднього здійснення будівельних робіт слід вжити заходів забезпечення позову, оскільки вчинення Товариством вище перелічених дій унеможливить вирішення спору.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2026 у справі № 910/5586/26 відмовлено у задоволенні заяви Офісу Генерального прокурора про забезпечення позову.
Ухвала суду мотивована тим, що Заступником Генерального прокурора до заяви про забезпечення позову не надано доказів на підтвердження реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду з боку відповідачів у разі задоволення позовних вимог, ухиляння відповідачів від виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Водночас, надані прокурором матеріали не містять жодного доказу вчинення саме Товариством чи Інститутом будь-яких дій, спрямованих на уникнення чи утруднення від виконання рішення суду у разі задоволення позову, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для вжиття заходів забезпечення позову. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Заступник Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить:
- ухвалу Господарського суду міста Києві від 15.05.2026 у справі № 910/5586/26 про відмову у задоволенні заяви прокурора про забезпечення позову скасувати;
- вжити заходів забезпечення позову заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі Київської міської державної (військової) адміністрації та Національної академії наук України до Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України та Товариства з обмеженою відповідальністю “Інвест-Проект Будівництво” про визнання недійсними договорів, скасування державної реєстрації права тимчасового використання земельних ділянок і містобудівних умов та обмежень для проектування об`єктів будівництва;
- заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю “Інвест-Проект Будівництво” (код ЄДРПОУ 43590065, пр. Перемоги, 131, прим. 3, м. Київ, 03179) здійснювати будь-які підготовчі, будівельні та інші роботи на земельних ділянках на вул. Антоновича, 58, 66 та 69 у м. Києві з кадастровими номерами 8000000000:79:019:0001, 8000000000:79:023:0001, 8000000000:79:021:0001, 8000000000:79:019:0002, 8000000000:79:023:0016, 8000000000:79:021:0014, а також розташованих на них будівлях і спорудах;
- заборонити Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (код ЄДРПОУ 26345558, вул. Хрещатик, 32, м. Київ, 01001), Державній інспекції архітектури та містобудування України (код ЄДРПОУ 44245840, б. Лесі Українки, 26, м. Київ, 01133) та іншим органам державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо будівництва та введення в експлуатацію об`єктів нерухомості на земельних ділянках на вул. Антоновича, 58, 66 та 69 у м. Києві з кадастровими номерами 8000000000:79:019:0001, 8000000000:79:023:0001, 8000000000:79:021:0001, 8000000000:79:019:0002, 8000000000:79:023:0016, 8000000000:79:021:0014;
- стягнути з відповідачів на користь Офісу Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, код ЄДРПОУ 00034051, р/р UA058201720343190001000000164 в ГУ ДКС України у м. Києві) сплачений судовий збір за подання заяви. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 15.05.2026 у справі №910/5586/26 є необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.
Звертає увагу колегії суддів, що Товариством послідовно вчиняються дії з метою виконання оскаржуваних у справі №910/5586/26 договорів, отримання дозвільної документації та здійснення будівництва нових об`єктів нерухомості на вказаних землях державної власності, зайнятих будівлями та спорудами.
Зазначає, що безпосередніми доказами наявності зазначених фактичних обставин, які обумовлюють необхідність вжиття заходів забезпечення позову, є оскаржувані договори, укладені між Інститутом та Товариством 22.04.2020, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо земельних ділянок на вул. Антоновича, 58, 66 та 69 у місті Києві, а також містобудівні умови та обмеження, затверджені наказами Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 14.02.2022 № 211, № 212 та № 215, зареєстровані у Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва за реєстраційними номерами MU01:3383-0204-6227-8489, MU01:3383-1537-4048-1563 і MU01:3383-2661-8138-3377.
Стверджує, що місцевий господарський суд послався на відсутність доказів безпосереднього здійснення Товариством підготовчих робіт на будівництві, безпідставно ототожнивши наявність загрози ефективного судового захисту з активною дією, що не відповідає суті механізму забезпечення позову як превентивного заходу недопущення вчинення певних дій.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.05.2026 апеляційну скаргу Заступника Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді (судді-доповідача) – Бестаченко О.Л., суддів: Скрипки І.М., Шаратова Ю.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2026 відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Заступника Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.05.2026 у справі № 910/5586/26 до надходження копій матеріалів даної справи до Північного апеляційного господарського суду. Витребувано з Господарського суду міста Києва копії матеріалів справи № 910/5586/26.
01.06.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли копії матеріалів справи № 910/5586/26.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.05.2026 у справі № 910/5586/26, призначено її до розгляду на 07.07.2026.
Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу 
02.07.2026 через підсистему "Електронний суд" від ТОВ “Інвест-Проект Будівництво” надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач 2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Заступника Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.05.2026 у справі № 910/5586/26 залишити без змін.
На думку відповідача 2, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку і ухвалив законне рішення щодо відсутності підстав для забезпечення позову у спосіб, заявлений прокурором, яке ґрунтувалось на вимогах чинного законодавства, що регулює порядок вирішення питання про забезпечення позову, з врахуванням існуючих позицій Верховного Суду та з дотриманням інтересів всіх учасників судового розгляду, а отже відсутні підстави для скасування оскаржуваної ухвали.
Зазначає, що заявлені прокуратурою у заяві про забезпечення позову вимоги суперечать встановленому законом принципу обов`язковості виконання договору та не відповідають презумпції дійсності правочину, оскільки станом на час їх заявлення договори є дійсними, недійсним не визнані, суд у разі задоволення заяви встановлює заборону виконання зобов`язань за дійсними договорами, що є обов`язковими до виконання.
Крім того, враховуючи те, що позов про визнання недійсними договорів подається до суду з метою припинити їх виконання, то вжиття судом у справі, в якій заявлені такі вимоги, заходів забезпечення позову у вигляді встановлення сторонам оспорюваних договорів заборони виконання зобов`язань за договором, фактично вирішує заявлені позовні вимоги до розгляду справи по суті судом, оскільки внаслідок вжиття судом таких заходів виконання сторонами своїх договірних зобов`язань припиняється.
Отже, такий спосіб забезпечення позову про визнання недійсними договорів як заборона сторонам виконувати передбачені договором зобов`язання у разі його задоволення судом фактично підміняє собою судове рішення у справі.
У разі вжиття судом у справі про визнання недійсними договорів заходів забезпечення позову у вигляді встановлення сторонам заборони виконувати передбачені договором зобов`язання суд фактично втручається у договірні правовідносини сторін, що є складовою господарської діяльності, блокує їх та порушує при цьому збалансованість інтересів сторін договору. Тривале невиконання договору протягом періоду дії встановленої судом заборони його виконання (у разі вжиття судом таких заходів забезпечення позову) може призвести до втрати сторонами договору (чи однією із сторін) інтересу до його виконання, до понесення сторонами договору (чи однією із сторін) витрат (збитків) (наприклад у вигляді втрат матеріалів, сировини, простою обладнання, додаткових витрат, пов`язаних з простоєм, сплати штрафних санкцій тощо) та до виникнення між сторонами договору нових додаткових позовів щодо стягнення таких збитків, штрафних санкцій тощо.
Інші учасники справи у порядку статті 263 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом – ГПК України) своїм правом не скористалися, до Північного апеляційного господарського суду відзивів на апеляційну скаргу не подали.
Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання
У судове засідання 07.07.2026 з`явились прокурор та представник Товариства з обмеженою відповідальністю “Інвест-Проект Будівництво”.
Прокурор вимоги апеляційної скарги підтримав, з викладених у ній підстав та просив її задовольнити.
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю “Інвест-Проект Будівництво” заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.05.2026 у справі № 910/5586/26 залишити без змін.
Позивач 1, позивач 2 та відповідач 1 явку своїх уповноважених представників не забезпечили, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.
Враховуючи, що явка сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, участь в судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторін, беручи до уваги, що сторонам було надано всі процесуальні можливості для реалізації наданих законом прав та зважаючи на строки розгляду апеляційної скарги, суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників позивача 1, позивача 2 та відповідача 1 за наявними матеріалами справи, які є достатніми для розгляду апеляційної скарги по суті.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції ухвалюючи постанову
Пунктом 4 частини 1 статті 255 ГПК України встановлено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову.
Згідно з частиною 1 статті 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, заслухавши пояснення представників учасників провадження, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.
Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Частиною 1 статті 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частинами 1, 3 статті 138 ГПК України заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви – за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору – якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову – до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі – до суду, у провадженні якого перебуває справа.
За змістом статті 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.
Забезпечення позову є засобом, що призначений гарантувати виконання майбутнього рішення господарського суду. З метою гарантування виконання рішення суду, в разі задоволення позовних вимог, у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову, який передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (рішення Конституційного Суду України від 31.05.2011 №4-рп/2011). 
Вирішуючи питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими заявником вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
У справі № 910/8298/21 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду з посиланням на правовий висновок, сформульований у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18, зазначив, що у випадку звернення особи до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Водночас у таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Колегією суддів встановлено, що предметом позову у даній справі є визнання недійсними договорів, скасування державної реєстрації речових прав на земельні ділянки, містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва.
Позов обґрунтовано тим, що Офісом Генерального прокурора при виконанні повноважень, визначених ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України “Про прокуратуру”, встановлено порушення Інститутом та Товариством положень цивільного, земельного, містобудівного законодавства, а також закону у сфері охорони культурної спадщини при використанні земельних ділянок на вул. Антоновича, 58, 66 та 69 у м. Києві з кадастровими номерами 8000000000:79:019:0001, 8000000000:79:023:0001, 8000000000:79:021:0001, 8000000000:79:019:0002, 8000000000:79:023:0016, 8000000000:79:021:0014 та розміщених на них будівель і споруд, а також інтересів держави і суспільства внаслідок створення передумов для втрати державою права володіння майном та загрози знищення об`єктів культурної спадщини.
За твердженням прокурора позовні вимоги спрямовані на відновлення порушених інтересів держави на розпорядження вказаними земельними ділянками, усунення передумов вибуття земель із державної власності, недопущення безповоротної втрати розміщених на них будівель та споруд не лише як власності держави, а й як об`єктів культурної спадщини, що перебувають під особливим захистом держави.
Реалізація Товариством договорів шляхом продовження процесу оформлення дозвільних документів у сфері містобудування, безпосереднього проведення підготовчих та будівельних робіт нівелює ефективність судового захисту порушених інтересів держави, унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову та вирішення спору в межах одного судового провадження.
Звертає увагу суду, що Товариство вимагає змінити планувальні обмеження на території центральної планувальної зони, центрального історичного ареалу міста, у зонах регулювання забудови другої та третьої категорій, дозволити будівництво висотної багатофункціональної забудови на земельних ділянках на вулиці Антоновича, 58, 66 та 69 у місті Києві. Судовий розгляд справи № 640/10893/22 за вказаним позовом Товариства триває.
Вказані факти, на думку прокурора, свідчать про те, що Товариством послідовно вчиняються дії з метою виконання оскаржуваних у справі № 910/5586/26 договорів, отримання дозвільної документації та здійснення будівництва нових об`єктів нерухомості на вказаних землях державної власності, зайнятих будівлями та спорудами, а тому застосування вказаних заходів забезпечення цього позову є необхідним, виправданим, співмірним та адекватним процесуальним інструментом, який виконує превентивну функцію і спрямований на збереження існуючого стану правовідносин між сторонами до остаточного вирішення спору по суті.
Також прокурор посилається на те, що Товариством уже отримано містобудівні умови та обмеження для проектування відповідних об`єктів будівництва, а також зареєстровано повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, що свідчить про наявність у відповідача-2 реальної можливості продовжити процедуру реалізації запланованої забудови у будь-який момент.
Заявник наголошував, що спірні земельні ділянки та розташовані на них будівлі і споруди мають особливу цінність, оскільки на них знаходяться об`єкти культурної спадщини, зокрема будівлі, включені до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. На думку прокурора, проведення будівельних чи підготовчих робіт до вирішення спору по суті може спричинити незворотні наслідки у вигляді втрати таких об`єктів та унеможливити ефективне поновлення порушених інтересів держави навіть у разі задоволення позовних вимог.
Під час дослідження матеріалів справи колегією суддів встановлено, що на момент звернення із заявою про забезпечення позову Товариство вже отримало містобудівні умови та обмеження для проектування відповідних об`єктів будівництва, а також у встановленому порядку зареєструвало повідомлення про початок виконання підготовчих робіт.
Таким чином, наявність у відповідача-2 відповідної документації створює не лише абстрактну можливість, а реальну юридичну передумову для продовження процедури реалізації запланованої забудови, у тому числі виконання підготовчих робіт, які відповідно до законодавства можуть включати підготовку земельної ділянки, знесення будівель і споруд, порушення елементів благоустрою та інші дії, що змінюють існуючий стан об`єкта.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, виходив із того, що Заступником Генерального прокурора до заяви про забезпечення позову не надано доказів на підтвердження реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду з боку відповідачів у разі задоволення позовних вимог, ухиляння відповідачів від виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Водночас, надані прокурором матеріали не містять жодного доказу вчинення саме Товариством чи Інститутом будь-яких дій, спрямованих на уникнення чи утруднення від виконання рішення суду у разі задоволення позову, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для вжиття заходів забезпечення позову. 
Колегія суддів не погоджується із таким висновком, оскільки він фактично ототожнює наявність підстав для забезпечення позову з необхідністю встановлення вже вчиненого порушення або фактичного початку робіт, тоді як інститут забезпечення позову спрямований саме на запобігання можливому порушенню прав та настанню негативних наслідків.
Для застосування заходів забезпечення позову достатнім є встановлення обґрунтованої ймовірності того, що до моменту вирішення спору по суті відповідач може реалізувати свої права таким чином, що це призведе до істотного ускладнення ефективного поновлення порушених прав або інтересів позивача.
У даному випадку така ймовірність підтверджується сукупністю обставин, а саме: наявністю спірних договорів, зареєстрованого права тимчасового використання земельних ділянок, отриманих містобудівних умов та обмежень для проектування будівництва багатофункціонального комплексу на вул. Антоновича 69 у Голосіївському районі м. Києва, а також будівництва адміністративно-побутових та наукових будівель, зареєстрованих повідомлень про початок підготовчих робіт.
Суд враховує, що на спірних земельних ділянках розташовані об`єкти, які мають статус пам`яток культурної спадщини. У разі здійснення їх демонтажу або зміни внаслідок проведення будівельних робіт можливе настання наслідків, які матимуть незворотний характер та не можуть бути усунуті шляхом ухвалення рішення про задоволення позову у межах цієї справи.
Колегія суддів зазначає, що в матеріалах оскарження ухвали (т.1 а.с. 139-140) наявна відповідь Міністерства культури та стратегічних комунікацій України №06/113/9340-25 від 30.09.2025 на лист Офісу Генерального прокурора щодо надання інформації про пам`ятку історії – Меморіальний будинок, в якому протягом 1929-1953 рр. працював Є.О. Патон, а також чи входять земельні ділянки з кадастровими номерами 8000000000:79:019:0001, 8000000000:79:019:0002, 8000000000:79:021:0001, 8000000000:79:021:0014, 8000000000:79:023:0001, 8000000000:79:023:0016 в межі історичних ареалів міста Києва та про наявність на цих ділянках інших об`єктів культурної спадщини.
З тексту відповіді встановлено, що такий об`єкт, як меморіальний будинок, в якому протягом 1929-1953 рр. працював О.Є. Патон, розташований за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 69 (вул. Горького, 69) був взятий на державний облік рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів 27.01.1970 №159, додаток 3, пункт 69 (копія згаданого вище рішення наявна в матеріалах оскарження ухвали, т. 1 а.с.141-145).
Меморіальний будинок, в якому протягом 1929-1953 рр. працював Є.О. Патон, розташований за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 69 (вул. Горького, 69) був занесений до Реєстру наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 15.03.2024 №201 за охоронним №3239-Кв, і набув статус пам`ятки історії місцевого значення. Відповідно до відкритих даних земельного кадастру України дана пам`ятка історії знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:79:021:0001.
На земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:79:021:0014 об`єкти культурної спадщини є відсутніми. 
Згідно з науково-проектною документацією – "Генеральний план м. Києва, Том 8. Збереження та охорона історико-культурної спадщини. Історико-архітектурний опорний план м. Києва", затвердженою наказом Міністерства культури та інформаційної політики від 02.08.2021 №599 (НПД м. Київ), земельні ділянки з кадастровими номерами 8000000000:79:021:0001 та 8000000000:79:021:0014 відносяться до зони регулювання забудови ІІ категорії. 
Земельні ділянки з кадастровими номерами 8000000000:79:019:0001 та 8000000000:79:019:0002 також відносяться до зони регулювання забудови ІІ категорії. На їх території знаходиться пам`ятка архітектури та містобудування, історії – Будинок прибутковий, в якому проживали письменники О. Олесь, О. Ольжич, 1912 р., розташований за адресою: вул. Антоновича, 64/вул. І. Федорова, 16, яка була занесена до Реєстру наказом Міністерства культури та туризму від 15.04.2008 №424/1/16-08 за охоронним №444-Кв (а реєстрі – вул. Горького, 64/16 (ріг вулиць Горького, 64 та Івана Федорова, 16)).
Земельні ділянки з кадастровими номерами 8000000000:79:023:0001 та 8000000000:79:023:0016 відносяться до зони регулювання забудови ІІІ категорії. Об`єкти культурної спадщини на зазначених ділянках є відсутніми.
Відповідно до НПД м. Київ всі перелічені земельні ділянки відносяться до центрального історичного ареалу м. Київ. 
З огляду на вищевикладене, відновлення становища, яке існувало до порушення, у такому випадку вимагатиме вчинення додаткових юридичних та фактичних дій, а також може зумовити необхідність звернення до суду з новими вимогами, що суперечить завданню господарського судочинства щодо забезпечення ефективного та своєчасного судового захисту.
Такий захід є співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки стосується безпосередньо предмета спору та спрямований на недопущення зміни стану земельних ділянок і розташованих на них об`єктів.
Колегія суддів відхиляє доводи відповідача 2 про те, що вжиття заявлених заходів забезпечення позову фактично вирішує спір по суті та може спричинити йому збитки.
Заявлені заходи мають виключно тимчасовий характер, спрямовані на збереження існуючого фактичного та правового стану до вирішення спору по суті та не зумовлюють остаточного вирішення заявлених позовних вимог. Посилання Товариства на можливість заподіяння йому збитків також не є підставою для відмови у забезпеченні позову, оскільки статтею 141 ГПК України передбачено спеціальний процесуальний механізм захисту інтересів відповідача у вигляді зустрічного забезпечення. 
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував положення статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, не надав належної оцінки сукупності наведених прокурором обставин та безпідставно звів необхідність забезпечення позову до доведення факту вже вчинених відповідачем дій.
Отже, ухвала Господарського суду міста Києва від 15.05.2026 у справі № 910/5586/26 в частині відмови у застосуванні заходу забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Інвест-Проект Будівництво» здійснювати будь-які підготовчі, будівельні та інші роботи на земельних ділянках на вул. Антоновича, 58, 66 та 69 у місті Києві з кадастровими номерами 8000000000:79:019:0001, 8000000000:79:023:0001, 8000000000:79:021:0001, 8000000000:79:019:0002, 8000000000:79:023:0016, 8000000000:79:021:0014, а також розташованих на них будівлях і спорудах підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення заяви прокурора в цій частині.
Водночас, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги в частині застосування заходу забезпечення позову шляхом заборони Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Державній інспекції архітектури та містобудування України та іншим органам державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо будівництва та введення в експлуатацію об`єктів нерухомості на земельних ділянках на вул. Антоновича, 58, 66 та 69 у місті Києві з кадастровими номерами 8000000000:79:019:0001, 8000000000:79:023:0001, 8000000000:79:021:0001, 8000000000:79:019:0002, 8000000000:79:023:0016, 8000000000:79:021:0014.
Застосування заходів забезпечення позову має відповідати критеріям необхідності, обґрунтованості, співмірності та безпосереднього зв`язку із предметом заявлених позовних вимог. При цьому обраний заявником захід має бути таким, що реально спрямований на забезпечення можливості виконання майбутнього судового рішення або ефективного поновлення порушених прав, а не створювати невиправдані обмеження прав та повноважень осіб, які не є учасниками спірних правовідносин.
Колегія суддів враховує, що позовні вимоги у цій справі спрямовані, зокрема, на визнання недійсними договорів, скасування державної реєстрації речових прав на земельні ділянки та містобудівних умов та обмежень для проектування об`єктів будівництва. Водночас питання щодо правомірності відповідних адміністративних процедур, повноважень органів державного архітектурно-будівельного контролю та конкретних рішень, які можуть бути прийняті такими органами у майбутньому, не є предметом безпосереднього розгляду в межах цієї справи.
Заборона органам державної влади та місцевого самоврядування виконувати покладені на них законом повноваження щодо розгляду документів та здійснення реєстраційних дій має винятковий характер і потребує встановлення конкретного зв`язку між такими діями та ризиком невиконання або істотного ускладнення виконання можливого рішення суду.
Однак прокурором не наведено належного обґрунтування того, що саме реєстрація відповідними органами дозвільних документів у сфері містобудування як така, без урахування фактичного виконання будівельних чи підготовчих робіт, може призвести до неможливості ефективного захисту порушених прав.
Крім того, застосування такого заходу фактично передбачало б заборону органам, які не є відповідачами у цій справі, здійснювати передбачені законом владні повноваження щодо невизначеного кола осіб та змісту звернень про отримання дозвільної документації щодо вказаних земельних ділянок.
За таких обставин колегія суддів приходить висновку, що заявлений прокурором захід забезпечення позову у вигляді заборони Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Державній інспекції архітектури та містобудування України та іншим органам державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо будівництва та введення в експлуатацію об`єктів нерухомості на земельних ділянках на вул. Антоновича, 58, 66 та 69 у м. Києві з кадастровими номерами 8000000000:79:019:0001, 8000000000:79:023:0001, 8000000000:79:021:0001, 8000000000:79:019:0002, 8000000000:79:023:0016, 8000000000:79:021:0014 не відповідає критеріям співмірності та необхідності, а тому не підлягає застосуванню.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для забезпечення позову у даній справі в частині заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Інвест-Проект Будівництво» здійснювати будь-які підготовчі, будівельні та інші роботи на земельних ділянках на вул. Антоновича, 58, 66 та 69 у місті Києві з кадастровими номерами 8000000000:79:019:0001, 8000000000:79:023:0001, 8000000000:79:021:0001, 8000000000:79:019:0002, 8000000000:79:023:0016, 8000000000:79:021:0014, а також розташованих на них будівлях і спорудах, а тому визнає висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви прокурора у зазначеній частині помилковим.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Згідно зі статтею 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга Заступника Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора підлягає частковому задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 15.05.2026 у справі № 910/5586/26 скасуванню з прийняттям нового судового рішення, яким заяву Заступника Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора про вжиття заходів забезпечення позову слід задовольнити частково.
Розподіл судових витрат
Питання розподілу судових витрат за перегляд ухвали судом апеляційної інстанції у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України має бути вирішене судом першої інстанції за результатом розгляду справи по суті.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Заступника Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.05.2026 у справі № 910/5586/26 задовольнити частково.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.05.2026 у справі № 910/5586/26 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким заяву Заступника Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити частково.
3. Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Інвест-Проект Будівництво» (код ЄДРПОУ 43590065, пр. Перемоги, 131, прим. 3, м. Київ, 03179) здійснювати будь-які підготовчі, будівельні та інші роботи на земельних ділянках на вул. Антоновича, 58, 66 та 69 у м. Києві з кадастровими номерами 8000000000:79:019:0001, 8000000000:79:023:0001, 8000000000:79:021:0001, 8000000000:79:019:0002, 8000000000:79:023:0016, 8000000000:79:021:0014, а також розташованих на них будівлях і спорудах.
У задоволенні іншої частини заяви Заступника Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.
Стягувач: Офіс Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, код ЄДРПОУ 00034051).
Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю “Інвест-Проект Будівництво” (03179, м. Київ, просп. Берестейський, 131, прим. 3, код ЄДРПОУ 43590065).
4. Відповідно до статті 144 ГПК України дана постанова є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень, та може бути пред`явлена до виконання у строк, встановлений ст. 12 ЗУ "Про виконавче провадження".
5. Матеріали оскарження повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені Господарським процесуальним кодексом України. 
Повний текст постанови складено 10.07.2026.

Головуючий суддя О.Л. Бестаченко 

Судді Ю.А. Шаратов

І.М. Скрипка