20.07.2026 Справа № 756/2315/25

Справа № 756/2315/25
Провадження №2/756/328/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2026 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Тихої О.О.,
за участю секретаря судового засідання Донеско А.Є., 
представника позивача Кравець Т.П., 
відповідача ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, 

УСТАНОВИВ:
Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 01.05.2018 по 31.10.2021 позивачем надавалися послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та централізованого постачання гарячої води (послуги з ЦО/ЦПГВ), а з 01.11.2021, у зв`язку зі зміною законодавства, позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ).
На виконання вимог діючого законодавства, згідно з яким послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору-приєднання про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води, КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085).
На виконання вимог ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" позивачем на своєму офіційному веб-сайті був опублікований типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ). Факт отримання споживачем таких послуг свідчить про повне та беззастережне акцептування умов такого договору. 
Відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та/або централізованого постачання гарячої води (постачання гарячої води) за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договорів, оскільки після розміщення повідомлення та договору у газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085), жодних заяв або повідомлень про відмову від надання послуг та договору від неї не надходило.
Крім того, позивач на підставі Договору № 602-18 про відступлення прав вимоги (цесії) від 11.10.2018, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», отримав право вимоги до відповідачів про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та/або постачання гарячої води, яка утворилася до 01.05.2018.
Відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги, у результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 31.12.2024 становить 311 497,77 грн. та складається із: 
- заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 47735,03 грн., яка утворилась до 01.05.2018; 
-інфляційної складової боргу у розмірі 5250,85грн., 3% річних у розмірі 1314,35 грн.; 
-заборгованості за спожиті послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 5189,86 грн., яка утворилась до 01.05.2018; 
-інфляційної складової боргу у розмірі 570,88 грн., 3% річних у розмірі 142,90 грн.; 
-заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 161734,56 грн.;
-інфляційної складової боргу у розмірі 17790,80 грн., 3% річних у розмірі 4453,24 грн.; 
-заборгованості за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 9246,89 грн.;
-інфляційної складової боргу у розмірі 1017,16 грн., 3% річних у розмірі 254,61 грн.; 
-заборгованості за спожиті послуги з теплової енергії у розмірі 43520,92 грн., яка утворилась з 01.11.2021;
-інфляційної складової боргу у розмірі 3843,97 грн., 3% річних у розмірі 921,78 грн., пені у розмірі 666,45 грн.;
- заборгованості за спожиті послуги з постачання гарячої води у розмірі 5217,55 грн., яка утворилась з 01.11.2021; 
- інфляційної складової боргу у розмірі 547,83 грн., 3% річних у розмірі 133,46 грн., пені у розмірі 93,24 грн.; 
- заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1209,58 грн.; 
- заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 641,85 грн.;
У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість за спожиті послуги у розмірі 311 497,77 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 4672,47 грн. та витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 43,00 грн. 
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 24.02.2025 відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. 
01.04.2025 відповідачем поданий відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги визнав частково, в частині заборгованості за абонентське обслуговуваня постачання ТЕ та ГВ з 01.11.2021 на суми відповідно 1209,58 грн. та 641,85 грн., а також в частині заборгованості за опалення місць загального користування до 01.11.2022. 
Щодо інших позовних вимог зазначив, що система централізованого опалення була відключена від квартири АДРЕСА_2 ТОВ «Сучасний Дім - 1» з 27.02.2015. Так, між позивачем та «Сучасний Дім - 1» існували договірні відносини і відключення було погоджено з керівництвом ТОВ «Сучасний Дім - 1», працівник якого і виконував відключення. На той час ТОВ «Сучасний Дім - 1» був надавачем всіх комунальних послуг, у тому числі послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Починаючи приблизно з 2017-2018 років відповідач спочатку неодноразово телефонував на гарячу лінію КМДА № 15-51, повідомляючи операторів про відключене квартири від ЦО та запитуючи про способи вирішення цього питання. Проте, на усі ці звернення позивач не реагував до жовтня 2021 року. Відповідач неодноразово звертався до «Центру комунального сервісу» в Оболонському районі м. Києва за під`єднанням квартири до ЦО та встановленням лічильників тепла, проте у відповідь йому повідомляли про необхідність погасити існуючу заборгованість для погодження встановлення теплових лічильників. Проте він не погоджувався з існуванням заборгованості, оскільки послуги фактично не отримував через відключення квартири від ЦО. Лише після багаторазових звернень по телефону НОМЕР_1 та 0 (800) 404407 - кол-центру, а надалі письмових звернень до «Центру комунального сервісу» ще з 2018 року працівниками позивача тільки в листопаді 2021 року квартиру АДРЕСА_3 було підключено до системи опалення будинку та встановлено лічильники тепла. 25.11.2021 лічильник тепла у квартирі прийнято на абонентський облік позивача, про що складено відповідний акт. Таким чином, до 31.10.2021 у квартиру АДРЕСА_3 послуга з централізованого опалення не надавалася не з його вини, а з вини ЖЕКу - ТОВ «Сучасний Дім - 1». 
Проте, навіть після встановлення лічильника тепла 31.10.2021 позивач продовжував нарахування за ТЕ без урахування показників лічильника тепла на неправильну опалювальну площу 116,7 кв. м замість 102,5 кв. м. У період з листопада 2021 року по березень 2025 року лічильник тепла зав. №00114424, який встановлено у квартирі АДРЕСА_4 , має нульовий початковий показник при встановленні лічильника на 25.11.2021 - 000003,4 kWt, який станом на контрольні зняття показань 25.05.2023 та 27.03.2025 є незмінними. Таким чином, усі чотири роки тепло в квартиру АДРЕСА_4 не надходило, послугою з постачання ТЕ він не користувався. Відповідач не погоджується з розрахунками заборгованості за послуги з ЦО за період 2016-2021 роки, оскільки нарахування здійснювалися на завищену опалювальну площу 116,7 кв. м, замість правильної 102,5 кв. м. 
Заборгованість за нібито спожиті послуги з постачання ГВ на загальну суму 9 246,89 грн. у період з 01.05.2018 по 31.10.2021 нарахована безпідставно, оскільки показники лічильників на гарячу воду станом на березень 2015 року та станом на 25.03.2025 є незмінними, а за їхніми показниками послуги були оплачені авансом за 25 куб. м на вимогу ТОВ «Сучасний Дім - 1». Те саме стосується і нарахувань за послуги з постачання гарячої води на суму 5217,55 грн., починаючи з 01.11.2021, оскільки у квартирі встановлено лічильники, показники яких з 2015 року є незмінними, що зафіксовано у відповідних актах, складених уповноваженими особами позивача, проте дані з цих актів не вносилися до бази позивача, що і призвело до нарахування безпідставної заборгованості. 
До вимог про стягнення заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з ЦО та ГВП відповідач також просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності. 
10.04.2025 представником позивача подана відповідь на відзив, у якій представник, зокрема, зазначила, що усі квартири будинку, у якому знаходиться квартира відповідача, підключені до централізованої системи опалення, а квартира відповідача є частиною загальнобудинкової системи опалення. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Проте, відповідачем самовільно, у порушення Порядку відключення споживачів від системи централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 № 4, відключено квартиру від системи ЦО. Самовільне відключення від мережі централізованого опалення не є підставою для припинення нарахування платежів. 
Дані про опалювану площу квартири - 116,7 кв. м, були передані відповідачу попереднім виконавцем послуг ПАТ «КИЇВЕНЕРГО». 
Щодо нарахування заборгованості за послуги з постачання ТЕ з 01.11.2021 зазначила, що нарахування проводилися по планових обсягах, оскільки відповідачем не передавалися показання внутрішньоквартирного лічильника теплової енергії позивачу. По завершенню опалювальних сезонів через зняття контрольних показань розподільного вузла обліку теплової енергії були отримані фактичні дані по лічильнику, а саме: 3,4 кВт, та проведено відповідні коригування у бік зменшення. Оскільки спожитий обсяг по даних лічильника складав 0 кВт, то за кожний розрахунковий період споживачу ОСОБА_1 при коригуванні нараховувалася мінімальна частка. Нарахування по планових обсягах залишилися лише за опалювальний період 2024-2025. Вказані коригування у бік зменшення відображені у відповідному розрахунку заборгованості з постачання ТЕ з 01.11.2021. Починаючи з січня 2022 року окремі нарахування за МЗК відсутні. Щодо нарахувань за гарячу воду представник зазначила, що відповідачем показники двох індивідуальних лічильників позивачу не передавалися. 
Також зазначила про те, що срок позовної давності позивачем не пропущений з огляду на те, що він згідно з положеннями пунктів 12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК Украни продовжувався на строк дії карантину та воєнного стану. 
14.04.2025 відповідачем подані заперечення на відповідь на відзив, у яких, зокрема, відповідач зазначив, що він саммовільно не відлючався від ЦО. Натомість, у лютому 2015 рку він звернувся до керівника ТОВ «Сучасний дім -1» Негоди В.П. з заявою про від`єднання від ЦО для встановлення лічильників тепла. Проте, працівниками ЖЕКу самовільно, як тимчасова міра, було від`єднано квартиру від ЦО та поставлено заглушки, без його згоди як споживача. У свою чергу, позивачу було відомо про цю ситуацію, яка по суті була аварійною, проте з 2018 року по жовтень 2021 року позивач не вживав жодних заходів для її усунення, встановлення лічильника тепла у квартирах АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , власником яких він є. 
Наголосив на тому, що опалювана площа квартири становить 102,5 кв. м, а не 116,7 кв. м, а тому усі розрахунки позивача з 2016 року по грудень 2024 року неправильні. Про це достеменно відомо позивачу, оскільки саме опалювана площа 102,5 кв. м вказана в Акті № 41.16.11.2021-ОВ від 16.11.2021 про встановлення вузла обліку теплової енергії у квартирі АДРЕСА_3 , який затверджувався КП «Київтеплоенерго». 
Ухвалою суду від 21.04.2025, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. 
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з викладених у заявах по суті підстав у розмірі, зазначеному у заяві про зменшення позовних вимог від 11.05.2026, та просила стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиті послуги у загальному розмірір 285 408,73 грн., з урахування здійснених позивачем перерахунків заборгованості з урахуванням зменшеної опалюваної площі квартири (замість 116,7 кв. м враховано 112, кв.м) та враховуючи показники вузлів розподільного обліку гарячої води, зафіксовані в Акті № 24005045 зняття пломб/опломбуваня вузла розподільного обліку гарячої води від 16.10.2025. 
Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково з підстав, зазначених у заявах по суті, не заперечував проти стягнення з нього у межах трирічного строку позовної давності заборгованості з оплати за опалення МЗК та мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії, а також заборгованості по оплаті за абонентське обслуговування послуг з постачання ТЕ та ГВ. Наполягав на тому, що розрахунки за послуги з ЦО та постачання ТЕ здійснені позивачем неправильно, оскільки за основу узято збільшений розмір опалюваної площі 116,7 кв. м замість 102,5 кв. м. 
Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 
Судом встановлено, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва за Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», яке починаючи з 01.05.2018 здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. 
11.10.2018 між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП «Київтеплоенерго» укладено Договір про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18, предметом якого є право вимоги до юридичних, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання як такий, що підлягає стягненню із споживача (споживачів).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Частиною 1 статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з витягами з Додатку 1 та Додатку 2 до вказаного договору ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» передано КП «Київтеплоенерго» право вимоги до споживача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу ЦО на суму 47 735,03 грн. та ЦГВ на суму 5 189,86 грн. 
Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , що визнано вдповідачем та не потребує доказування в силу положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України. 
За даними Єдиного державного демографічного реєстру Реєстру територіальної громади м. Києва ОСОБА_1 з 20.09.2019 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_3 .
26.04.2014 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 року №1198, яким внесено зміни до закону України «Про житлово-комунальні послуги», який доповнено новими частинами.
Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який діяв на час виникнення спірних відносин) визначено, що договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.
28.03.2018 у газеті «Хрещатик» № 34 (5085) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПАТ «Київенерго» як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води населенню та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води населенню.
Відповідно до п. 14 вказаного Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. 
Підпунктом 1 пункту 19 вказаного Договору передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлений договором строк. 
Частиною 1 ст. 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року №1875-IV (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) та Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року №2189-VIII (введений в дію з 01 травня 2019 року, крім: ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. ст. 3-7, 9, 11, 12, ч. 2 ст. 26, ст. 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), ч. 2 ст. 2, ч. ч. 3 та 4 ст. 8, ч. ч. 2 та 3 ст. 10, ст. 15, ч. ч. 1, 3 та 5 ст. 16, ст. 18, ч. 5 ст. 28, які введені в дію 10 червня 2018 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до перелік житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, зокрема послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води.
Так, відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.
Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ № 45 від 24.01.2006 року, визначено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.
Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем. 
Крім того, постановою судової палати у цивільних та господарських справах Верховного суду України від 20 квітня 2016 року справа 6-2951цс15 містить висновок про те, що факт відсутності договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.
З 01.05.2018 року надання послуг з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та централізованого постачання гарячої води (постачання гарячої води) здійснює КП «Київтеплоенерго». 
Мешканцям будинку, в якому розташована квартира відповідача, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води надаються КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго».
Відповідно до п. п. 1, 6, 9 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, п. п. 1, 5, 8 ч. 2 ст. 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року №2189-VIII виконавець зобов`язаний: забезпечувати своєчасність, безперервність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; вести облік вимог (претензій) споживачів у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їх споживчих властивостей та перевищенням термінів проведення аварійно-відновлювальних робіт.
Водночас, факт ненадання послуги або зниження якості наданої послуги (що є порушенням умов договору у розумінні ст. ст. 526, 530 ЦК України) повинен бути зафіксований належним чином (на це звертає увагу Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №640/18143/16-ц).
У своїй постанові від 07 лютого 2018 року у справі №521/6969/15-ц Верховний Суд зазначив, що належним доказом ненадання житлово-комунальної послуги або зниження якості наданої послуги є звернення споживача до надавача послуг та складання сторонами акта-претензії.
За відсутності доказів протилежного, судом встановлено, що позивач належним чином виконує свої договірні зобов`язання шляхом надання відповідачу послуг з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та централізованого постачання гарячої води (постачання гарячої води).
Згідно з п. 10 ч. 1, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.
Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонту технічного перепланування спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно його частки співвласника.
Частиною четвертою статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує.
Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Таким чином, відповідач є споживачем послуг, які надає позивач за адресою: АДРЕСА_1 та повинен щомісячно здійснювати оплату спожитих послуг, які надаються позивачем. 
Між сторонами виник спір щодо розміру заборгованості за спожиті послуги, надані позивачем у період з 01.05.2018 по 31.12.2024, та послуги, надані КП «КИЇВЕНЕРГО» у період з 01.10.2016 по 30.04.2018, право вимоги за якими перейшло до позивача. 
Щодо опалюваної площі квартири за адресою: АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне. 
Як убачається з матеріалів справи розрахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення на суму 47735,03 грн., яка утворилась до 01.05.2018; за послуги з централізованого опалення за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі на суму 161734,56 грн. та за послуги з постачання теплової енергії на суму 43520,92 грн., яка утворилась з 01.11.2021, здійснений позивачем з урахуванням опалюваної площі квартири АДРЕСА_3 - 116,7 кв. м. 
У подальшому позивачем здійснений перерахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 та за послуги з постачання теплової енергії у період з 01.11.2021 по 31.12.2024, для розрахунку врахований розмір опалюваної площі вишевказаної квартири - 112 кв. м. 
Як пояснила представник позивача під час розгляду справи по суті з опалюваної площі викреслено лоджію, площею 4,7 кв. м (116,7-4,7), проте, як вважає позивач, веранда, площею 9,5 кв.м, входить до опалюваної площі квартири. 
Відповідач не погоджується з такими розрахунками, стверджуючи, що опалювана площа вказаної квартири згідно з технічної документацією складає 102,5 кв.м. 
Згідно з Правилами надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 р. № 488, опалювана площа (об`єм) приміщення - загальна площа (об`єм) приміщення без урахування площі лоджій, балконів, терас.
Відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127 (була чинною до 11.12.2023), веранда - засклене неопалюване приміщення, прибудоване до малоповерхового житлового будинку або вбудоване в нього; лоджія - перекрите й обгороджене у плані з трьох боків приміщення, відкрите до зовнішнього простору або засклене, що служить для відпочинку. Засклена лоджія не є верандою. 
Згідно з Порядком проведення технічної інвентаризації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 р. № 488 (чинний на час розгляду справи), веранда - засклене неопалюване приміщення, прибудоване до будівлі, вбудоване або вбудовано-прибудоване в неї.
Відповідно до п. 3.51 ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» веранда - це засклене неопалюване приміщення, що прибудоване до будинку, вбудоване в нього або вбудовано-прибудоване, яке не має обмеження за глибиною та може розміщуватися над розташованим нижче поверхом.
Таким чином, виходячи з визначеного вказаними нормативно-правовими актами поняття веранди, це неопалюване приміщення, а отже віднесення її до складу опалюваної площі є безпідставним. 
Як убачається з наданого відповідачем технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 , виготовленого Київським міським бюро технічної інвентаризації 05.05.2004, квартира має загальну площу 116,7 кв. м; до складу квартири, зокрема, входять: лоджія, площею 4,7 кв. м, веранда, площею 9,5 кв. м. 
Також суд у якості доказів на доведення тверджень відповідача про те, що опалювана полоща квартири становить 102,5 кв. м, враховує наявний у матеріалах справи Акт № 41.16.11.2021-ОВ технічної можливості встановлення ВОТЕ від 16.11.2021 у квартирі АДРЕСА_3 , розроблений ТОВ «Техно-Енерджі+» та погоджений КП «Київтеплоенерго» 19.11.2021, у якому вказано, що опалювана площа квартири становить 102,5 кв.м. 
Також судом враховано дані, зафіксовані в Акті № 0000306 зняття контрольних показань ВОТЕ для потреб опалення окремого приміщення, складеного 29.05.2026 уповноваженим представником КП «Київтеплоенерго» Ящуком О.М. у присутності власника ОСОБА_1 , консьєржа ОСОБА_2 , сусідки ОСОБА_3 , згідно з яким у квартирі АДРЕСА_3 прилади опалення (батареї) на лоджії та веранді відсутні. 
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що опалювальна площа належної відповідачу квартири АДРЕСА_3 становить 102,5 кв.м. 
Суд відхиляє доводи представника позивача про те, що з моніторингу вебсайтів з продажу та оренди аналогічних квартир у цьому будинку убачається, що лоджії та веранди поєднані з кухнями-студіями і є опалюваними, а тому веранда у квартирі відповідача також є опалюваною, оскільки такі твердження грунтуються лише на припущеннях та не доведені належними та допустими доказами. 
Той факт, що попередньою теплопостачальною організацією ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» позивачу були передані дані про те, що опалювана площа квартири АДРЕСА_3 становить 116,7 кв. м, які у свою чергу на підставі договору № 05030012 від 19.05.2016 про співпрацю були передані ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» від ТОВ «Сучасний дім 1», не впливають на висновки суду про те, що вірним є розмір опалюваної площі вказаної квартири - 102,5 кв. м. 
Щодо відключення квартири АДРЕСА_3 від будинкової системи централізованого опалення. 
Відповідач, заперечуючи проти стягнення з нього частини боргу за послуги з ЦО та постачання ТЕ, посилається на те, що з лютого 2015 року його кварира була відключена від будинкової системи централізованого опалення працівником ЖЕКу ТОВ «Сучасний дім - 1», які на той час були виконавцями послуги з ЦО, а отже вказаними послугами він не користувався, лічильник теплової енергії був встановлений лише у жовтні 2021 року та узятий на облік позивачем у листопаді 2021 року, квартира опалюється тепловими насосами. Тож у нього відстуній обов`язок по оплаті послуг з централізованого опалення. 
Суд не погоджується з такими твердженнями відповідача з огляду на таке. 
Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, що діяли станом на час відключення квартири відповідача від системи ЦО (далі - Правила), централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.
Згідно пункту 24 Правил споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється (пункт 25 Правил).
Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі - Порядок), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, було визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від цих послуг.
Зокрема вказаним Порядком було установлено, що для вирішення питання відключення від мережі централізованого опалення, власник (власники) житлового будинку повинні звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання з письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляються протоколом. У разі незгоди заявника з відмовою спір вирішується в судовому порядку. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкової мережі централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.
Отже на час виникнення спірних правовідносин відключення споживачів від мережі централізованого опалення в законному порядку мало відбуватись на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади і з дотримання споживачем процедури визначеної Порядком.
Відповідно п.2.1 Порядку №4 для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП. У заяві про відключення від мереж ЦО і ГВП власник (власники) будинку зазначає причини відключення. До заяви додається копія протоколу загальних зборів мешканців будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж ЦО і ГВП та прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку.
Згідно з пунктом 2.2 Порядку № 4 комісія розглядає надані документи лише за наявності затвердженої органом місцевого самоврядування в установленому порядку оптимізованої схеми перспективного розвитку систем теплопостачання населеного пункту та у відповідності до неї. При цьому обов`язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання. Комісією, у разі необхідності, можуть розглядатися питання збільшення потужностей та можуть розроблятися пропозиції щодо їх фінансування, а також заміни систем внутрішньоквартальних, а в деяких випадках і магістральних мереж газо-, водо, теплопостачання.
Зі змісту наведених правових норм вбачається, що дозвіл на відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання може бути виданий лише за умови відключення цілого багатоквартирного житлового будинку, на підтвердження чого додається копія протоколу загальних зборів мешканців будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання та прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення. При цьому, можливість відключення окремих квартир (приміщень) Порядком № 4 не передбачена.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 826/9835/16, від 15 серпня 2019 року у справі №210/2496/15-а(2-а/210/14/16).
Судом встановлено, що 27.02.2025 ОСОБА_1 звернувся з заявою до директора ТОВ «Сучасний дім-1» Негоди В.П., у якій просив надати дозвіл на від`єднання його квартир АДРЕСА_4 , АДРЕСА_6 від системи централізованого опалення у зв`язку з встановенням теплових насосів у кількості 6 шт. До заяви додано: план-схема встановлення теплових насосів, технічні паспорти на теплові насоси, фото з показниками лічильників ГВ. Того ж дня від`єднання квартир відповідача від системи ЦО погоджене диретором ТОВ «Сучасний дім - 1» Негодою В.П. (т. 1 а.с. 157).
Як стверджує відповідач, того ж дня, 27.02.2015, працівником ТОВ «Сучасний дім -1» квартира АДРЕСА_4 була від`єднана від мережі централізованого опалення будинку. 
В акті зняття контрольних показників з вузла обліку гарячого водопостачання та ЦО від 05.02.2020 представником КП «Київтеплоенерго» Михайлечко К.В. зафіксовано, що у квартирах АДРЕСА_4 , АДРЕСА_6 централізоване опалення відключене шляхом видимого від`єднання, на запірній арматурі встановлені заглушки; зі слів споживача ОСОБА_1 , квартири опалюються тепловими насосами інвекторного типу, заглушки не опломбовані (т. 1 а.с. 144). 
Таким чином, з огляду викладені норми права, що регулювали правовідносини, пов`язані з відключенням будинків від мережі централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на лютий 2015 року, а також фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що відповідачем ОСОБА_1 здійснено самовільне відключення квартири АДРЕСА_3 від мережі централізованого опалення, що не є підставою для припинення нарахування платежів теплопостачальною організацією (до 01.05.2028 - ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», з 01.05.2018 - КП «Київтеплоенерго»). 
Суд відхиляє доводи відповідача про те, що він 27.02.2015 звертався до ЖЕКу з заявою не з метою відключення від системи ЦО, а з метою встановлення лічильників обліку теплової енергії і лише через незаконні дії працівника ТОВ «Сучасний дім - 1», який не зміг самотужки встановити лічильники, квартира була тривалий час від`єднана від системи ЦО, тобто не з його вини, оскільки це спростовується самим змістом поданої ОСОБА_1 заяви від 27.02.2015 та доданими до неї докумегнтами, у якій чітко міститься прохання від`єднати належні відповідачу квартири АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 від системи ЦО через встановлення у них теплових насосів як альтернативних засобів опалення. 
Звернення ОСОБА_1 до комунального концерну «Центр комунального сервісу» 11.10.2019, 14.01.2020, 12.10.2021 не спростовують висновків суду про самовільне відключення відповідачем належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_3 від мережі централізованого опалення. У вказаних зверненнях відповідач просив направити уповноваженого представника позивача для фіксування такого відключення, опломбування виходів ЦО з метою припинення нарахування плати за послуги з ЦО та заборгованості.
Той факт, що позивач як теплопостачальна організація, з часу отримання повідомлення 11.10.2019 про самовільне відключення окремих квартир від мережі ЦО у багатоквартирному будинку не вжила заходів для негайного усунення вказаних обставин аж до листопада 2021 року, не звільняє відповідача від обов`язку укласти договір на постачання теплової енергії та здійснювати своєчану оплату таких послуг. 
28.10.2021 уповноважненим представником КП «Київтеплоенерго» Шутніковим С.В. у присутності ОСОБА_1 проведено обстеження квартир АДРЕСА_7 та скаладено акт, у якому зазначено зі слів споживача ОСОБА_1 , що віключення квартир від ЦО мало місце з лютого 2015 року. 
Вказані обставини також підтвердила допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , яка повідомила, що з 2014 року винаймала квартиру АДРЕСА_3 . Квартира опалювалася автономно масляними радіаторами та кондиціонером. 27.02.2015 прийшов сантехнік ЖЕКу та від`єднав квартиру від ЦО, лічильника тепла встановити не зміг. Зі слів чоловіка свідок зрозуміла, що лічильники тепла не були встановлені з технічних причин.
Суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_3 в частині того, що у лютому 2015 року мали бути встановлені лічильники тепла, а не квартира відключена від загальнобудинкової мережі ЦО, оскільки такі показання спростовуються зазначеними судом вище письмовими доказами - заявою ОСОБА_1 від 27.02.2015 та листами-зверненнями до Центру комунального сервісу 11.10.2019, 14.01.2020, 12.10.2021. 
Крім того, суду не доведено, що у повноваження ТОВ «Сучасний дім-1» станом на лютий 2015 року входило встановлення квартирних вузлів обліку теплової енергії. 
На підставі Акту № 41.16.11.2021-ОВ технічної можливості встановлення ВОТЕ від 16.11.2021, розробленого ТОВ «Техно-Енерджі+» та погодженого КП «Київтеплоенерго» 19.11.2021, у квартирі АДРЕСА_3 встановлений ВОТЕ NIK 7071, зав. № 00114424, який прийнятий КП «Київтеплоенерго» на абонентський облік з 01.11.2021 з початковими показаннями - 000003,4 кВт, що підтвердується відповідним актом від 25.11.2021 (т. 1 а.с. 148). 
Згідно з Актом № 30275 від 14.06.2022 зняття контрольних показань з вузла розподільного обліку теплової енергії для потреб опалення, Актом № 0001636 від 25.05.2023 зняття контрольних показань з вузла розподільного обліку теплової енергії для потреб опалення, Актом № 30045 від 25.08.2025 зняття контрольних показань з вузла розподільного обліку теплової енергії для потреб опалення, складеними предстаниками КП «Київтеплоенерго», показники лічильника NIK 7071, зав. № 00114424, прийнятого на абонентський облік з 01.11.2021, є незмінними - 000003,4 кВт, що свідчить про нульове споживання теплової енергії у період з 01.11.2021 по 31.12.2024. 
Факт нульового споживання теплової енергії ВОТЕ, встановленим у квартирі АДРЕСА_3 , не заперечувався під час розгляду справи по суті представником позивача, яка у відповіді на відзив зазначила, що у період з 01.11.2021 згідно з Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального гсподарства України від 22.11.2018 № 315, відповідачу нарахована мінімальна частка середнього питомого споживання теплової енергії, яке розраховується як сумарний обсяг теплової енергії, витраченої на опалення всіх опалюваних приміщень будівлі (у тому числі приміщень, не оснащених придалами обліку, за винятком прищень з індивідуальним опаленням) з урахуванням подожень пункту 11 розділу І Методики № 315. 
За період з 01.11.2021 по 31.12.2024 позивач просить стягнути заборгованість за послуги з постачання теплової енергії (мінімальну частку середнього питомого сопживання теплової енергії) у розмірі 37 351,62 грн. 
Вказане підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості за послугу з постачання ТЕ у період з 01.11.2021 по 31.12.2024, який доданий до заяви про зменшення позовних вимог від 11.05.2026 та не спростований відповідачем. Контррозрахунок відповідачем суду не наданий. 
Тож, враховуючи, що показники лічильника теплової енергії NIK 7071, зав. № 00114424, прийнятого на абонентський облік з 01.11.2021, станом на 31.12.2024 (дату, по яку нарахована заборгованість) є незмінними - 000003,4 кВт, виходячи з опалюваної площі квартири 102,5 кв.м, суд дійшов висновку про те, що обгрунтованим є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за вказаний період у розмірі 34 183,40 грн. 
Дійшовши висновку про самовільне відключення споживача ОСОБА_1 від мережі централізованого опалення у 2015 році, що не звільняє останнього від обов`язку сплачувати за постачання послуги з централізованого опалення, суд дійшов також висновку про обгрунтованість заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача заборгованості по оплаті за вказану послугу, яка нарахована станом на 01.05.2018, та у період з 01.05.2018 по 31.10.2021. 
Разом з тим, суд не погоджується зі здійсненими позивачем розрахунками заборгованості за послугу з ЦО за вказаний період, оскільки нарахування до 01.05.2018 здійснено виходячи з опалюваної площі 116,7 кв. м, за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 - виходячи з опалюваної площе 112,0 кв.м, що не відповідає дійсним обставинам справи. 
Тож, провівши власний розрахунок, виходячи з опалюваної площі квартири 102,5 кв.м, суд дійшов висновку, що обгрунтованим є розмір заборгованості за спожиті відповідачем послуги з централізованого опалення у період з 01.10.2016 по 30.04.2018 у розмірі 41 926,65 грн.; у період з 01.05.2018 по 31.10.2021 - у розмірі 143 659,83 грн. 
Щодо нарахованої позивачем заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води у період до 01.05.2018 та з 01.05.2018 по 31.10.2021, та з постачання гарячої води у період з 01.11.2021 по 31.12.2024 суд зазначає наступне. 
Як було встановлено судом, на підставі укладеного 11.10.2018 між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП «Київтеплоенерго» Договору про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18, ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» передало КП «Київтеплоенерго» право вимоги до споживача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з ЦГВ на суму 5 189,86 грн.
Згідно з наявним у справі розрахунком вказана заборгованість нарахована за період з 01.10.2016 по 30.04.2018. Вказаний розрахунок не спростований відповідачем належними та допустими доказами, а отже суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог у цій частині. 
Щодо нарахованої заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води у період з 01.05.2018 по 31.10.2021.
Судом встановлено, що 22.11.2019 у квартирі АДРЕСА_3 встановлено лічильники гарячого водопостачання зав. № 5700025 з первинним показником - 17 куб. м, та зав. № 5701509 з первинним показником - 0 куб. м, що підтверджується Актом прийняття на комерційний облік лічильника гарячого водопостачання від 22.11.2019, складеним представником КП «Київтеплоенерго» Зуєвим О.Г. у присутності споживача ОСОБА_1 . 
Вказані показники двох вузлів обліку гарячої води № 5700025 та № 5701509 у квартирі АДРЕСА_3 є незмінними станом на 28.10.2021, що зафіксовано в Акті № 021680 від 28.10.2021 зняття контрольних показань з вузла розподільного обліку гарячої води; станом на 16.10.2025, що зафіксовано в Акті № 24005045 від 16.10.2025 зняття контрольних показань з вузла розподільного обліку гарячої води; станом на 29.05.2026, що зафіксовано в Акті № 2503623 від 29.05.2026 зняття контрольних показань з вузла розподільного обліку гарячої води, складених уповноваженим представником КП «Київтеплоенерго».
На виконання ухвали суду від 13.04.2026 позивачем наданий розрахунок заборгованості за послуги з постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_8 , станом на 31.12.2024 (ураховуючи пеню за несвоєчасне здійснення платежів, втрати від інфляції та три проценти річних від простроченої суми), виходячи з показників вузлів розподільного обліку гарячої води, зафіксованих в Акті № 24005045 зняття пломб/опломбуваня вузла розподільного обліку гарячої води від 16.10.2025 та позивачем зменшено розмір позовних вимог за послугу з централізованого постачання гарячої води у період з 01.05.2018 по 31.10.2021 до 2 821,50 грн.
Вказаний розрахунок заборгованості відповідачем не спростований належними та допустимим доказами. 
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обгрунтованість заявлених позовних вимог у цій частині.
Перевіряючи дотримання позивачем строку позовної давності для заявлених позовних вимог суд дійшов наступного.
Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до частини першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.
У частині першій статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).
Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача - сплату коштів частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового місячного платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором про надання послуг з центрального постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, виконавець в свою чергу має право вимагати сплату прострочених щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.
Правовий висновок щодо застосування строків позовної давності до щомісячних платежів викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження 14-10цс18).
Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України).
Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).
02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з подальшими змінами, з 12.03.2020 на всій території України встановлений карантин.
Дію карантину неодноразово було продовжено на всій території України, востаннє постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 до 30 червня 2023 року.
Беручи до уваги вищевказані положення постанов Кабінету Міністрів України, встановлений на території України карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), діяв з 12.03.2020 до 30.06.2023.
Також, слід зазначити, що Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і триває по теперішній час.
Законом України від 15.03.2022 (набув чинності 17.03.2022) «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 такого змісту: «19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257, 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».
Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02.04.2020 Законом № 540-IX. Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.09.2023 у справі № 910/18489/20).
Окрім того, Законом України від 08 листопада 2023р. № 3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» було внесені зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України: пункт 19 викладено у наступній редакції: «19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Закон набрав чинності 30.01.2024.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02.07.2025 в справі № 903/602/24 зазначила, що у разі якщо позовна давність не спливла станом на 02.04.2020, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30.06.2023 - на строк дії карантину, а надалі до 29.01.2024 - на строк дії воєнного стану), а з 30.01.2024 перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.
Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності від 14.05.2025 № 4434-IX, який набрав чинності 04.09.2025 пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29.01.2024, а після 30.01.2024 перебіг такого строку було зупинено до 04.09.2025.
З урахуванням наведеного, беручи до уваги, що позивач звернувся до суду з позовом 19.02.2025, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за спожиті до 01.04.2017 послуги з централізованого опалення на суму 15 637,83 грн. та стягнення заборгованості за спожиті до 01.04.2017 послуги з централізованого гарячого водопостачання на суму 1 495,80 грн заявлені з пропуском строку позовної давності, а отже задоволенню не підлягають. 
Разом з тим, строк позовної давності для вимог позивача про стягнення заборгованості за період з 01.04.2017 по 31.12.2024 не пропущений, оскільки строк позовної давності, який застосовується до спірних правовідносин, спочатку був продовжений, а потім зупинений на підставі зазначених вище нормативно-правових актів. 
Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1 209,58 грн. та з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 641,85 грн. визнані відповідачем та підлягають задоволенню. 
Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги у період з 01.04.2017 по 31.12.2024 у загальному розмірі 212 499,04 грн., яка складається з наступного: 26 288,82 грн. - заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення; 3 694,06 грн. - заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого гарячого водопостачання; 143 659,83 грн. - заборгованість за спожиті у період з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення; 2 821,50 грн. - заборгованість за спожиті у період з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого постачання гарячої води; 34 183,40 грн. - заборгованість за спожиті у період з 01.11.2021 по 31.12.2024 послуги з постачання теплової енергії; 1 209,58 грн. - заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії; 641,85 грн. - заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води.
Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних втрат та пені.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.
Суд зазначає, що за змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Таким чином, враховуючи, що позов в частині стягнення основної суми заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги задоволений частково, частковому задоволенню також підлягають вимоги про стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційних втрат. 
Таким чином, здійснивши власний розрахунок, суд дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню наступні штрафні санкції: 3% річних у розмірі 5 691,21 грн. (нараховані відповідно на стягнуті судом суми заборгованості: 723,84+101,71+3922+70,50+873,16) та інфляційні втрати у розмірі 23 952,79 грн. (нараховані відповідно на стягнуті судом суми заборгованості: 2891,77+406,35+15802,58+293,44+3658,65). 
Згідно до ст. 549 ЦК України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг
У разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу (ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Таким чином, аналізуючи наявні по справі докази в їх сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 212 499,04 грн., 3% річних у розмірі 5 691,21 грн., інфляційних втрат у розмірі 23 952,79 грн., пені у розмірі 972,23 грн., а всього 243 115,27 грн. є обґрунтованими та доведеними, а отже підлягають задоволенню.
За викладених обставин позов підлягає задоволенню частково.
Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 3646,73 грн.
Крім того, позивачем при поданні позову був сплачений судовий збір у розмірі 4 672,47 грн. У подальшому позивачем зменшено позовні вимоги, у зв`язку з чим переплата суми судового збору становить 391,34 грн., яка підлягає поверненню позивачу. 
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Також, представник позивача просила стягнути з відповідача витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у розмірі 43,00 грн.
Проте, матеріалами справи не підтверджено понесення вказаних судових витрат позивачем, у зв`язку з чим суд відмовляє у їх розподілі між сторонами. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ:
Позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги задовольнити частково.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 243 115 (двісті сорок три тисячі сто п`ятнадцять) гривень 27 копійок; витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 646 (три тисячі шістсот сорок шість) гривень 73 копійки.
В іншій частині у задоволенні позову відмовити.
Повернути Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (код ЄДРПОУ 40538421) частину сплаченого судового збору у розмірі 391 (триста дев`яносто одна) гривня 34 копійки за платіжною інструкцією № 29789 від 03.02.2025; отримувач - ГУК у м. Києві/Оболон. р-н/22030101; ЄДРПОУ 37993783; рахунок отримувача - UA718999980313111206000026006.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про сторони:
Позивач - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (місцезнаходження: м. Київ, площа Івана Франка, 5, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ - 40538421);
Відповідач - ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя О.О. Тиха