Справа № 587/1654/26 

ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 липня 2026 року Сумський районний суд Сумської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №62026170040004007 від 16 квітня 2026 року за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця Вінницької області, Жмеринського району, смт. Браїлів, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , одруженого, учасника бойових дій, РНОКПП: НОМЕР_1 ,
 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
24 лютого 2022 року Президентом України видано Указ «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022, затверджений Законом № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з чим на території України запроваджено правовий режим воєнного стану.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 71 (по стройовій частині) від 12 березня 2026 року сержанта ОСОБА_5 призначено на посаду бойового медика 1 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 276 (по стройовій частині) від 19 вересня 2025 року майора ОСОБА_6 призначено на посаду заступника командира батальйону з психологічної підтримки персоналу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 .
Згідно з положеннями ст. ст. 29 - 33 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, заступник командира батальйону з психологічної підтримки персоналу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 майор ОСОБА_6 за своїм службовим становищем та військовим званням є безпосереднім начальником для бойового медика 1 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_5 .
Під час проходження військової служби ОСОБА_5 відповідно до положень Військової присяги та вимог ст. ст. 11, 16, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, беззастережно виконувати накази командирів (начальників).
Єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.
Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь», і далі виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.
Однак, сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, проходячи військову службу в умовах воєнного стану, у порушення вищезазначених вимог законодавства, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, приблизно о 09 годині 40 хвилин 16 квітня 2026 року, перебуваючи в н.п. Косівщина Сумського району Сумської області, під час доведення бойового розпорядження командира 1 БТГР НОМЕР_4 омбр № НОМЕР_5 дск КСП від 15 квітня 2026 року, відповідно до якого сержанта ОСОБА_5 наказано залучити з 09 год. 00 хв. 16 квітня 2026 року і до особливого розпорядження з метою заміни особового складу на СП «Барбос» та належного медичного забезпечення під час виконання завдань, своєчасного надання медичної допомоги у встановленому об`ємі, евакуації поранених, лікування та найшвидшого відновлення боєздатності особового складу після поранень, травм та захворювань, а також забезпечення надійної оборони в межах БРО, у присутності свідків – військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 умисно не виконав наказ начальника у формі вказаного бойового розпорядження, посилаючись на незадовільний стан здоров`я.
Вказане бойове розпорядження доведено до бойового медика 1 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_5 начальником - заступником командира батальйону з психологічної підтримки персоналу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 майором ОСОБА_6 .
Невиконання сержантом ОСОБА_5 бойового розпорядження командира 1 БТГР НОМЕР_4 омбр № НОМЕР_5 дск КСП потягло за собою підрив дисципліни підрозділу, зниження рівня бойової готовності, невиконання завдань за призначенням. 
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за фактичних обставин, установлених під час досудового розслідування та викладених в обвинувальному акті, визнав у повному обсязі та пояснив, що дійсно 16 квітня 2026 року, перебуваючи в н.п. Косівщина Сумського району Сумської області, під час доведення бойового розпорядження командира 1 БТГР НОМЕР_4 омбр № НОМЕР_5 дск КСП від 15 квітня 2026 року, у присутності свідків – військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 умисно не виконав наказ начальника у формі вказаного бойового розпорядження, посилаючись на незадовільний стан здоров`я. З пред`явленим обвинуваченням згоден, у вчиненому щиро розкаявся, зробив для себе відповідні висновки. 
Показання обвинуваченого ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Ураховуючи, що обвинувачений не заперечує фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, як вони викладені вище, підтвердивши свою позицію в судовому засіданні, а також те, що ним та іншими учасниками судового провадження не оспорюються фактичні обставини справи, вказані в обвинувальному акті, вони правильно розуміють зміст цих обставин, суд, переконавшись в добровільності позиції зазначених осіб, з урахуванням думки учасників процесу вважав, що дослідження доказів на підтвердження вини обвинуваченого, отриманих під час досудового провадження, в судовому засіданні не є доцільним.
Отже, суд вважав за можливе з урахуванням положень ч. 3 ст. 349 КПК України допитати обвинуваченого та дослідити матеріали кримінального провадження в частині, що характеризують особу обвинуваченого, письмові докази щодо розміру судових витрат та речових доказів.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 402 КК України як непокору, яка виразилась у відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану.
Вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, суд вважає доведеною.
За змістом закону (ст. 50 КК України) покарання має на меті не тільки кару, а має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та попередження вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до ст. 65 КК України суд при призначенні покарання враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, а саме, те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу винного ОСОБА_5 , який на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, є учасником бойових дій, нагороджений орденом «За мужність» ІІІ ступеня, одруженого, має на утриманні тещу 2 групи інвалідності та є опікуном над неповнолітньою дитиною ОСОБА_7 , раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання ОСОБА_5 , суд відповідно до положень статті 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме те, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, а також ставлення ОСОБА_5 до скоєного, яке полягає у визнанні ним вини та щирому розкаянні у вчиненому, наявність обставин, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відносить щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд не встановив.
З врахуванням зазначених пом`якшуючих відповідальність обставин суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без його ізоляції від суспільства, а тому вважає за необхідне призначити покарання з застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України.
На досудовому розслідуванні ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 квітня 2026 року ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді утримання під вартою. 
Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 05 червня 2026 року ОСОБА_5 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді утримання під вартою з правом внесення застави, в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 66560,00 грн.
Відповідно до протоколу затримання ОСОБА_5 був затриманий 16 квітня 2026 року.
09 червня 2026 року ОСОБА_5 звільнено з-під варти у зв`язку із внесенням застави, що підтверджуються платіжною інструкцією №0.0.4912016353.1 від 08 червня 2026 року про внесення застави через АТ КБ «Приват банк».
Відповідно до вимог абз. 3 ч. 4 ст. 202 КПК України з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Статтею 182 КПК України передбачено, що застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.
Частиною 8 статті 182 КПК України визначено, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу (ч. 11 ст. 182 КПК України).
Судом установлено, що з моменту звільнення із-під варти та на день ухвалення вироку, тобто в період дії запобіжного заходу у вигляді застави, обвинувачений ОСОБА_5 виконав покладенні на нього обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а тому застава підлягає поверненню заставодавцю ОСОБА_8 .
Процесуальні витрати, цивільний позов по справі відсутні.
Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369, 370, 373, 374 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
Визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки, якщо протягом указаного строку він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
На підставі ст. 72 КК України у строк виконання покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з 16 квітня 2026 року по 09 червня 2026 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу залишити попередній - заставу.
Заставу в розмірі 66560,00 грн (шістдесят шість тисяч п`ятсот шістдесят гривень) 00 копійок, внесену 08 червня 2026 року ОСОБА_8 відповідно до ухвали Сумського районного суду Сумської області від 05 червня 2026 року, після набрання вироком законної сили повернути заставодавцю – ОСОБА_8 .
Речові докази: DVD-R диск з відеофайлом відмови ОСОБА_5 виконати бойове розпорядження та карту micro SD T&G 16 Gb з відеофайлом відмови ОСОБА_5 , які зберігаються в матеріалах кримінального - залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя       ОСОБА_1