БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
28.05.2026 
Справа № 497/3233/25 
Провадження № 2-а/497/8/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2026 року  Болградський районний суд Одеської області у складі: 
головуючого – судді Кравцової А.В.,
секретар судового засідання Георгієва А.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження – без участі сторін – у приміщенні суду в місті Болград справу за адміністративним позовом адвоката Станіславської Анастасії Вікторівни – представника і в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення, третя особа – Болградський районний відділ поліції ГУ НП в Одеській області виконавчого комітету, 
ВСТАНОВИВ:
09.12.2025р. до Болградського районного суду надійшов вищевказаний позов, яким представник позивача просить суд:
1. Визнати протиправними дії начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про порушення правил військового обліку щодо позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та звернення до Національної поліції щодо необхідності адміністративного затримання позивача та доставлення до найближчого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
2. Зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 направити органам Національної поліції, а саме, - Болградському РВП ГУНП в Одеській області - повідомлення про відсутність підстав для адміністративного затримання позивача і його доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
3. Здійснити розподіл судових витрат у порядку ст.139 КАС України.
В обґрунтування вимог, представник позивача стверджує, що 11.10.2025 позивачем було уточнено дані стосовно військового обліку, але, шляхом моніторингу мобільного застосунку “Резерв+” позивачем було встановлено, що з 26.06.2025 він перебуває в “розшуку”; в графі “Причина розшуку” зазначено: “Не уточнили дані до 16.07.2024р.”, однак позивач не отримував жодних документів з ІНФОРМАЦІЯ_2 : повідомлень, повісток про виклик до відповідача, в тому числі щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за його участю. На думку позивача, жодних правопорушень у сфері військового обліку, оборони та мобілізації він не вчиняв, тому змушений був звернутися до суду з цим позовом про захист своїх прав.
Ухвалою суду від 15.12.2025р. було відкрито провадження та призначено судове засідання на 10:00 годину 23.03.2026р. з роз`ясненням відповідачу його права на подачу відзиву. Копія цієї ухвали була направлена сторонам на електронну пошту відповідно до ст.18ч.1,1 КАСУ, згідно яких у судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система ЄСІКС, тому особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в ЄСІКС, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, з роз`ясненням, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою. У зв`язку з чим, всі процесуальні документи, зокрема, - адміністративний позов з додатками разом з ухвалою суду від 19.12.2025 про відкриття провадження були доставлені всім учасникам справи, кожен з яких зареєстрований в системі “Електронний суд”, у тому числі й відповідачу - про що є підтвердження в електронній справі (супровідна від 29.01.2026). 
Однак, 19.01.2026р. до матеріалів справи надійшла, замість відзиву на позов, - заява представника відповідача, якою він висловив здивування (досл.): "У вказаній справі стороною позивача було зазначено у якості відповідача - виконавчий комітет Болградської міської ради Одеської області. З огляду на викладене, залишається незрозумілим, яким чином поданий адміністративний позов стосується ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки зазначений орган не є стороною у справі".
Судом, у зв`язку з цим, було встановлено, що згідно тексту позову, який був поданий до суду через підсистему "ЄСІКС", і який міститься в матеріалах електронної справи, відповідачем зазначено саме ІНФОРМАЦІЯ_2 , хоча згідно тексту ухвали суду про відкриття провадження дійсно значиться "виконавчий комітет Болградської міської ради Одеської області", що є опискою, яка, очевидно, сталася через надмірну навантаженість на працівників суду у зв`язку з незаповненість штату та збільшення цього року кількості справ у порівнянні з минулими роками (замість семи посад суддів за штатом, - заповнено лише три, з відповідною зменшеною кількістю працівників суду). 
Тому судом ухвалою «про виправлення описки» від 16.02.2026р. внесено зміни в текст ухвали "про відкриття провадження" від 15.12.2025р., - якою суд постановив: "Виправити описку в ухвалі Болградського районного суду Одеської області від 15.12.2025р. про відкриття провадження в адміністративній справі №497/3233/2025 (провадж. №2-а/497/48/25) за позовом адвоката Станіславської Анастасії Вікторівни - представника і в інтересах ОСОБА_1 стосовно скасування постанови про адміністративне правопорушення, – наступним чином: «- вважити правильним та правильно слід читати у вступній та резолютивній частині цієї ухвали відповідача як " ІНФОРМАЦІЯ_4 " у відповідних відмінках, третя особа - Болградський районний відділ поліції ГУ НП в Одеській області»; і ця ухвала набрала законної сили в момент її підписання суддею, що було зазначено в тексту ухвали, а також було зазначено, що ця ухвала "...може бути оскаржена до п`ятого апеляційного адміністративного суду м.Одеса шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії". Копія цієї ухвали була розміщена судом в ЄДРСР 16.02.2026, крім того, відповідачу судом була також направлена ухвала від 23.03.2026 року про відкладення судового засідання на 25.05.2026р., в якій він зазначений відповідачем правильно (згідно супровідної від 23.03.2026р.); відомостей про апеляційне оскарження вищевказаних ухвал матеріали справи не містять.
Таким чином, відповідач отримав своєчасно відомості про надходження позову до суду і копію самого позову з ухвалою про відкриття провадження і ухвалою про виправлення описки - шляхом направлення їх йому судом, але його відзиву на позов матеріали справи не містять. 
23.03.2026 через підсистему “Електронний суд” до суду надійшла заява представника позивача – адвоката Станіславської А.В. з клопотанням про розгляд справи без участі позивача та його представника, вимоги позову підтримала.
Розглянувши позов, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані суду докази та встановивши обставини справи, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення заявлених позовних вимог, враховуючи наступне.
Так, судом встановлені наступні обставини:
- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 – що підтверджується копією військово-облікового документу (далі – ВОД) від 11.10.2025, виготовленого з мобільного додатку «Резерв+» 04.11.2025 (та дійсного до 04.11.2026) – копія якого додана до позову і цей факт не заперечується відповідачем;
- за даними копії цього ВОД, значиться: що 11.10.2025р. позивачем ОСОБА_1 було уточнено свої облікові дані; що він "потребує проходження базової загальновійськової підготовки, має звання рекрут, ВОС 999, номер в реєстрі Оберіг 160520250640702100063", а також – що позивач перебуває “в розшуку” з 26.06.2025 у зв`язку з тим, що “не уточнив дані до 16.07.2024р.”;
- однак, згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 №11/1343 від 11.11.2024р., позивач  ОСОБА_1 13.11.2024р. вже пройшов медичний огляд на базі 2-го відділу Болградської районної призовної дільниці, до військової служби придатний;
- матеріали справи не містять відомостей, чи уточнював/не уточнював свої дані Позивач ще раніше:
- 27.11.2025 адвокатом Станіславською А.В. було направлено адвокатський запит до ІНФОРМАЦІЯ_2 – щодо надання Позивачу/його представнику відомостей стосовно підстав оголошення розшуку Позивача – документ та назву органу, що ухвалив рішення;
- 14.01.2024 (виправлено на 2025) начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 на цей запит надано відповідь за №1277/90 – про надання заявнику копії Постанови від 14.11.2024 за №1386 про притягнення гр. ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.210ч.3 КУпАП;
- згідно копії Постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 14.11.2024 за №1386, ним було розглянуто протокол про адміністративне правопорушення №1368 від 13.11.2024р., що був складений ст.офіцером відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 про те, що гр. ОСОБА_1 у період з 19.05 до 16.07.2024р. вчасно не повідомив про зміну своїх персональних даних та не здійснив їх звірку з обліковими даними ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим порушив вимоги абз.4п.п.1п.2розд.ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби";  
- згідно цієї норми, "...громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані"... – тобто, дійсно до 16 липня 2024 року включно (протягом 60 днів після набрання чинності Законом України № 3633-IX про мобілізацію);
- однак, як вказано вище, позивач  ОСОБА_1 станом на 13.11.2024р. виправив становище (якщо раніше не вносив і не уточнював свої двні) і усунув наслідки свого правопорушення або доповнив свої дані, якщо раніше він все-таки їх оновлював, але відомості суду не надано, – оскільки у ВОД зазначено, що станом на цю дату він вже пройшов медичний огляд на базі 2-го відділу Болградської районної призовної дільниці; відомостей про внесення/невнесення ним своїх відповідних даних до цієї дати – матеріали справи не містять, а тому, усі сумніви, згідно ст.62 Конституції України, суд має тлумачити на його користь; 
- так, винуватість гр. ОСОБА_1 за ст.210ч.3 КУпАП, як зазначено у вищевказаній оскарженій Постанові, - підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, але копій цих доказів суду не надано ані Позивачем, ані Відповідачем, та з тексту Постанови не вбачається, що особою. Яка розглядала цю справу про адміністративне правопорушення, досліджувалися будь-які конкретні докази, доводи особи, що обвинувачена у вчиненні правопорушення, і взагалі, що особа взагалі була сповіщена належним чином про дату, час та місце розгляду справи стосовно неї – що є порушенням права на захист особи;
Крім того, судом встановлено, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 частини 1 ст.106 Конституції України, ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан з 05:30год. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії режиму воєнного стану неодноразово продовжувався та діє на час розгляду справи.
Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі – Закон № 3543-ХІІ) мобілізація – комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Абз.5 ст.1 ЗУ №3543-ХІІ визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
Статтею 1 ЗУ «Про оборону України» передбачено, що воєнний стан – це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до ст.22 ЗУ №3543-ХІІ, громадяни (військовослужбовці) мають обов`язок з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, зокрема, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
В разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби ЗУ від 25.03.1992 №2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу (далі – Закон №2232-ХІІ).
Згідно з частинами першою, третьої статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до частин першої, третьої статті 33 Закону №2232-ХІІ військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.
Частиною п`ятою статті 33 Закону №2232-ХІІ визначено, що військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (частина перша статті 34 Закону №2232-ХІІ).
На виконання частини п`ятої статті 33 Закону №2232-ХІІ Кабінет Міністрів України затвердив Порядок №1487, пунктом 2 якого визначено, що військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 16 березня 2017 року №1951-VIII Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Закон №1951-VIII) єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
Основними завданнями Реєстру є: 1) ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України; 2) інформаційне забезпечення комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань особовим складом у мирний час та в особливий період; 3) інформаційне забезпечення громадян України, у тому числі осіб, звільнених з військової служби, які мають право на пенсію, та членів сімей загиблих військовослужбовців відомостями щодо виконання ними військового обов`язку (частина перша статті 2 Закону №1951-VIII).
За приписами частин восьмої, дев`ятої статті 5 Закону №1951-VIII органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.
Таким чином, з аналізу наведених приписів чинного законодавства вбачається, що відповідач є органом ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів і має забезпечувати актуалізацію бази даних, які до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: 1) персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; 2) службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
У свою чергу, п.20-1 частини першої ст.7 ЗУ №1951-VIII передбачає що до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать: відомості про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 210, 210-1 КУпАП (дата, номер, короткий зміст протоколу та/або постанови про адміністративне правопорушення).
Згідно до п.2 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який є Додатком №2 до Порядку №1487 до правил військового обліку, прибуття військовозобов`язаного за викликом РТЦК та СП.
А ст..210 КУпАП України саме за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами цих правил військового обліку передбачено адміністративну відповідальність.
Суду Відповідачем не надано відомостей щодо наявності виклику Позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (ст.ст.210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Так, відповідно до положень п.56 Порядку №1487 передбачено, що Національна поліція, за зверненням районних (міських) РТЦК та СП, здійснює адміністративне затримання та доставлення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, до найближчого районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Таким чином, суд дійшов висновку, що до повноважень відповідача належить притягнення військовозобов`язаного до відповідальності за порушення правил військового обліку з ухваленям відповідної постанови у спосіб та порядок, що зазначений вище, а також – внесення відповідачем до Реєстру даних про притягнення військовозобов`язаного до адміністративної відповідальності та даних про порушення ним правил військового обліку.
А, відтак, саме посадові особи відповідача наділені повноваженнями вносити дані до електронної системи (реєстру) «Оберіг», які у подальшому відображаються у мобільному додатку військовозобов`язаного.
Разом з тим, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження вини Позивача – на підтвердження факту вчинення Позивачем порушення правил військового обліку, а також – жодних доказів, які б свідчили про звернення відповідача з поданням до органів національної поліції на підставі п.56 Порядку №1487 про адміністративне затримання і доставлення Позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з вчиненням правопорушення, передбаченого ст.ст.210 КУпАП (порушення правил військового обліку), – до найближчого районного (міського) ТЦК та СП.
Таким чином, з аналізу встановлених вище обставин та приписів чинного законодавства в їх сукупності, а також наданих та не наданих доказів, суд дійшов висновку, що дії посадових осіб відповідача, які полягають у внесенні відомостей до Єдиного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (електронної системи «Оберіг») про порушення позивачем правил військового обліку, які у подальшому були відображені у графі «Порушення правил військового обліку» у ВОД позивача у застосунку «Резерв+», без відповідного звернення до органу поліції, а також ухвалення Постанови про притягнення Позивача до відповідальності без наведення у Постанові належних і достатніх доказів вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, – були здійснені усупереч чинного законодавства, а відтак, - такі дії відповідача є протиправними.
За приписами ч.1ст.73 КАСУ – належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст. 90 КАСУ, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст.77 зазначеного Кодексу, визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
Однак, в ході судового розгляду справи правомірність дій відповідача щодо внесення даних в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (електронну систему «Оберіг») про порушення позивачем правил військового обліку, з урахуванням встановлених судом обставин та аналізу чинного законодавства, що наведений вище, жодними належними, достатніми та допустимими доказами не доведена.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно вимог ч.2 ст.2 КАСУ, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З урахуванням вищезазначеного, перевіривши правомірність вчинення відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, дій щодо внесення даних в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів про порушення позивачем правил військового обліку, та своєчасне не виключення цих даних про Позивача після виявлення обставин щодо внесення Позивачем цих даних, що вимагає Закон – вбачаються неправомірні дії щодо притягнення Відповідачем Позивача до адміністративної відповідальності – з порушенням встановленого законодавством порядку, суд дійшов висновку, що відповідач, вчиняючи такі дії, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а саме – необґрунтовано, без врахування всіх обставин, що мають значення для ухвалення рішення (вчинення дії), а тому права позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання таких дій відповідача протиправними.
Що стосується позовних вимог в частині зобов`язання відповідача виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів дані щодо наявності порушень правил військового обліку позивачем, то в цій частині позовні вимоги позивача також підлягають задоволенню в повному обсязі з урахуванням приписів ч.2ст.9, та ч.3ст.245 КАСУ, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч.2ст.9 КАСУ, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу та в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняті рішення про, зокрема, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; обрати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів - ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.
Приписами ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV регламентовано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Таким чином, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору ст.13 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та враховує положення «Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень», прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980, щодо того, що суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі повноважень суду, визначених законодавцем.
Під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах Закону, зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.
Суд під час розгляду справи перевіряє чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підміняти рішення суб`єкта владних повноважень.
Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Таким чином, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 та від 22.01.2020 у справах № 1640/2594/18 та № 826/9749/17 відповідно.
Частиною 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Оскільки судом встановлено протиправність дій відповідача, яка полягає у внесенні даних до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про порушення позивачем правил військового обліку без притягнення позивача до адміністративної відповідальності у встановленому законом порядку, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень та/або вчинення дій.
Отже, за викладених обставин, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів дані щодо наявності порушень правил військового обліку позивачем – що, на переконання суду, є найбільш ефективних способом захисту, який призведе до відновлення порушеного права позивача у даних правовідносинах з урахуванням приписів ст.13 Конвенції.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача направити повідомлення органам Національної поліції про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення позивача до відповідача, суд зазначає наступне.
Згідно з абз.16п.79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022, районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки повідомляють Національній поліції про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, щодо яких надсилалося звернення відповідно до вимог абзацу третього пункту 56 цього Порядку. Таке повідомлення має містити прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності), адресу задекларованого/ зареєстрованого місця проживання (перебування), дату народження, інші дані (за наявності), а також унікальний вихідний номер та кваліфікований електронний підпис уповноваженої особи.
Відтак, суд дійшов висновку, що є підстави для зобов`язання відповідача після внесення змін до Єдиного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів шляхом виключення щодо позивача інформації про порушення правил військового обліку та подання його у розшук, – зобов`язаний повідомити Національній поліції про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення позивача.
Відповідно до ч.1-2 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно правової позиції Верховного Суду України (постанова від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15), суд при прийнятті рішення повинен визначити такий спосіб відновлення порушеного права, який є ефективним та який виключив би подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом суб`єктом владних повноважень відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьев проти України" від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).
Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність вжиття заходів судового контролю за виконанням судового рішення, передбачених ст.382 КАС України, з метою забезпечення ефективного поновлення порушеного права позивача.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Тому, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 1211,20 гривень.
Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.243ч.ч.1-3, 244-246, 295-297 КАС України, суд 

ухвалив: 
Задовольнити в повному обсязі вимоги адміністративного позову адвоката Станіславської Анастасії Вікторівни – представника і в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення, третя особа – Болградський районний відділ поліції ГУ НП в Одеській області виконавчого комітету. 
Визнати неправомірними дії начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо складання та направлення запиту від 26.06.2025р. до органу поліції щодо розшуку гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 направити органам Національної поліції, а саме, – Болградському районному відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, повідомлення про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), – за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) – понесені Позивачем судові витрати в розмірі сплаченого судового збору – 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого адміністративного апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання його повного тексту, після чого набирає законної сили. 
Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин.  Повний текст судового рішення виготовлено 28.05.2026 року. 

Суддя А.В. Кравцова