ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2026 року | м. Львів | Справа № 260/6099/24 пров. № А/857/30603/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Гуляка В.В.
суддів: Ільчишин Н.В., Матковської З.М.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,
на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року (суддя – Микуляк П.П., час ухвалення – не вказаний, місце ухвалення – м. Ужгород, дата складання повного рішення – не зазначена),
в адміністративній справі № 260/6099/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області,
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив: 

У вересні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі – відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі – відповідач-2), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – відповідач-3), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі – відповідач-4), в якому просив: 1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-2 № 072050014245 від 30.05.2024 року про відмову в призначенні пенсії за віком позивачу; 2) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-3 №072050014245 від 28.06.2024 року про відмову в призначенні пенсії за віком позивачу; 3) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-4 №072050014245 від 16.08.2024 року про відмову в призначенні пенсії за віком позивачу; 4) зобов`язати відповідача-1 призначити позивачу пенсію за віком, відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з дати первинного звернення за її призначенням - з 23.05.2024 року. 
Відповідачі подали окремі відзиви на позовну заяву, у яких, кожен зокрема, висловив свої заперечення проти задоволення позовних вимог. Просили у задоволенні вимог позивача відмовити у повному обсязі.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що рішення суду є незаконними, у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах освіти підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. Відповідальність за збереження даних несе заклад освіти, а не позивач. Тому, пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки та інших документів щодо відомостей про періоди роботи (навчання) на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача). Таким чином, позивач не несе відповідальність за порушення третіми особами вимог ведення трудових книжок. Формальні неточності у документах не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Також зазначає апелянт, що пенсійні органи при винесені оскаржуваних рішень не врахували, що не усі недоліки записів у трудовій книжці та довідках можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу. Тому на думку апелянта, записи у трудовій книжці, підтверджують навчання позивача у спірний період, що надає можливість включення цих періодів роботи до стажу, який дає право на призначення пенсії за віком з 60 років відповідно до Закону № 1058- IV. Таким чином, оскаржувані рішення відповідачів є протиправними та наявні підстави для здійснення позивачу із 23.04.2024 нарахування та виплату пенсії за віком. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20.06.2025 та прийняти нове рішення у справі №260/6099/24 , яким задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі. 
Відповідачі: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області подали до апеляційного суду окремі відзиви на апеляційну скаргу позивача, в яких не погодились з її доводами. Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20.06.2025 у справі № 260/6099/24 - без змін. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом встановлено такі фактичні обставини справи.
23.05.2024 позивач ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії по віку. До заяви було долучено, зокрема, довідку Комунального закладу “Свалявський професійний будівельний ліцей” Закарпатської обласної ради №01-15/156 від 14.05.2024 р..
Вказану заяву від 23.05.2024 за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, яким прийнято рішення від 30.05.2024 №072050014245 про відмову позивачу у призначенні пенсії по віку, у зв`язку з відсутністю необхідно страхового стажу (а.с.15). 
У цьому рішенні від 30.05.2024 №072050014245, зокрема зазначено, що страховий стаж позивача становить 29 років 10 місяців 5 днів. До страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1979 по 25.07.1981 у Воловецькому ТУ-17 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 05.08.1981, оскільки в записі про період навчання не вказано дату видачі атестату, чим порушено п.2.17 Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях" від 20.07.1974 № 162, а також дописано номер атестату. 
21.06.2024 позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії по віку та долучив до заяви, зокрема, довідку Комунального закладу “Свалявський професійний будівельний ліцей” Закарпатської обласної ради №01-15/156 від 14.05.2024 р., а також довідку Комунального закладу “Свалявський професійний будівельний ліцей” Закарпатської обласної ради №01-15 від 14.06.2024 року про підтвердження навчання у Воловецькому ТУ-17.
Вказану заяву від 21.06.2024 за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, яким прийнято рішення від 28.06.2024 №072050014245 про відмову позивачу у призначенні пенсії по віку, у зв`язку з відсутністю необхідно страхового стажу (а.с.16).
У цьому рішенні від 28.06.2024 №072050014245, зокрема, встановлено, що до страхового стажу згідно трудової книжки від 05.08.1981 серія НОМЕР_2 не зараховано період навчання з 01.09.1979 по 25.07.1981 оскільки дата видачі атестата не зазначена, номер дописано чорнилом іншого кольору. Окремо атестат не надавався. Період навчання з 01.09.1979 не зараховано згідно уточнюючих довідок від 14.05.2024 №01-15/156 та від 14.06.2024 №01-15, оскільки дата закінчення навчання не зазначена. 
08.08.2024 позивач знову звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії по віку та долучив, зокрема: - довідку Комунального закладу “Свалявський професійний будівельний ліцей” Закарпатської обласної ради №01-15/156 від 14.05.2024 р.; - довідку Комунального закладу “Свалявський професійний будівельний ліцей” Закарпатської обласної ради №01-15 від 14.06.2024 року про підтвердження навчання у Воловецькому ТУ-17; - копію витягу з наказу №32 по Воловецькому ТУ-17 від 02 липня 1981 року, завірену директором Комунального закладу “Свалявський професійний будівельний ліцей” Закарпатської обласної ради з поіменним списком учнів допущених до випускних кваліфікаційних екзаменів в якому, зокрема, і зазначений позивач. 
Вказану заяву від 08.08.2024 за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, яким 16 серпня 2024 року прийнято рішення №072050014245 про відмову позивачу у призначенні пенсії по віку, у зв`язку з відсутністю необхідно страхового стажу (а.с.17).
У цьому рішенні від 16.08.2024 №072050014245, зокрема, зазначено, що до страхового стажу згідно трудової книжки від 05.08.1981 серія НОМЕР_2 не зараховано період навчання з 01.09.1979 по 25.07.1981, оскільки дата закінчення навчання не зазначена.
Не погодившись з такими рішеннями відповідачів щодо відмови у призначені пенсії, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду. 

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та рішенню суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду враховує наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведені норми означають, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної Хартії та ч.1 ст.46 Конституції України, кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Водночас у пункті 5 рішення №8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.
За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду регулюють Закони України від 05.11.1991 №1788-ХІІ “Про пенсійне забезпечення” (далі – Закон №1788-ХІІ), від 09.07.2003 №1058-ІV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі – Закон №1058-IV).
Статтею 1 Закону № 1058-IV встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Згідно із ч.2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).
Відповідно до ст. 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, згідно ст.48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Всі записи в трудовій книжці підтверджуються у всіх розділах за час роботи на колгоспі з підписом керівника колгоспу або спеціально уповноваженого правління колгоспу особи та печатки (п.6).
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній". Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях № 162 від 20.06.1974р., у тому разі, коли в трудовій книжці заповнені усі сторінки відповідних розділів, вона доповнюється вкладишем. Вкладиш вшивається в трудову книжку, заповнюється і ведеться адміністрацією підприємства за місцем роботи працівника у такому самому порядку, що і трудова книжка.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).
Постановою Держкомтруда СРСР від 20.06.1974 №162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, згідно п.1.1 якої, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.
Відповідно до пункту 1.1 "Загальні положення" Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Судом першої інстанції вірно встановлено та взято до уваги те, що згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 05 серпня 1981 року позивач з 01.09.1979 по 25.07.1981 навчався у Воловецькому ТУ-17. Вказаний запис не завірено жодною печаткою чи підписом посадової особи. Номер атестату дописаний іншою ручкою. 
Також з матеріалів справи видно, що спірним у розглядуваних правовідносинах є неврахування відповідачами періоду навчання позивача з 01.09.1979 по 25.07.1981, оскільки у трудовій книжці не зазначено дату отримання атестату, а номер атестату дописано іншою ручкою. 
Так, згідно з ч.1 ст.38 Закону України від 10.02.1998 № 103/98-ВР «Про професійну (професійно-технічну) освіту» (далі — Закон №103/98-ВР), час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Згідно статті 17 Закону У№103/98-ВР, професійно-технічний навчальний заклад - це заклад освіти, що забезпечує реалізацію потреб громадян у професійно-технічній освіті, оволодінні робітничими професіями, спеціальностями, кваліфікацією відповідно до їх інтересів, здібностей, стану здоров`я.
Статтею 18 вказаного Закону визначено, що до професійно-технічних навчальних закладів належать: професійно-технічне училище відповідного профілю; професійне училище соціальної реабілітації; вище професійне училище; професійний ліцей; професійний ліцей відповідного профілю; професійно-художнє училище; художнє професійно-технічне училище; вище художнє професійно-технічне училище; училище-агрофірма; вище училище-агрофірма; училище-завод; центр професійно-технічної освіти; центр професійної освіти; навчально-виробничий центр; центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів; навчально-курсовий комбінат; навчальний центр; інші типи навчальних закладів, що надають професійно-технічну освіту або здійснюють професійно-технічне навчання.
Відповідно до ст. 3 Закону, професійна (професійно-технічна) освіта є складовою системи освіти України. Професійна (професійно-технічна) освіта є комплексом пеагогічних та організаційно-управлінських заходів, спрямованих на забезпечення оволодіння громадянами знаннями, уміннями і навичками в обраній ними галузі професійної діяльності, розвиток компетентності та професіоналізму, виховання загальної і професійної культури. Професійна (професійно-технічна) освіта здобувається у закладах професійної (професійно-технічної) освіти.
Професійне (професійно-технічне) навчання - складова професійної (професійно-технічної) освіти. Професійне (професійно-технічне) навчання передбачає формування і розвиток професійних компетентностей особи, необхідних для професійної діяльності за певною професією у відповідній галузі, забезпечення її конкурентоздатності на ринку праці та мобільності, перспектив її кар`єрного зростання впродовж життя.
Відповідно до ст. 5 Закону №103/98-ВР, професійна (професійно-технічна) освіта здобувається громадянами України в державних і комунальних закладах професійної (професійно-технічної) освіти безоплатно, за рахунок держави, а у державних та комунальних акредитованих вищих професійно-технічних навчальних училищах та центрах професійної освіти - у межах державного та/або регіонального замовлення безоплатно, на конкурсній основі.
Частиною 4 статті 19 Закону №103/98-ВР, професійно-технічні навчальні заклади незалежно від форм власності та підпорядкування розпочинають діяльність, пов`язану з підготовкою кваліфікованих робітників та наданням інших освітніх послуг, після отримання ліцензії. Ліцензія видається у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Крім цього, судом першої інстанції вірно зауважено, що пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно п. 8 Порядку №637, період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Відповідно до п.23, 24 Порядку №637 документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).
З матеріалів справи, а саме, довідки Комунального закладу “Свалявський професійний будівельний ліцей” Закарпатської обласної ради №01-15/156 від 14.05.2024 р. видно, що позивача зараховано на навчання з 01.09.1979 р. згідно поіменної книги. Довідкою Комунального закладу “Свалявський професійний будівельний ліцей” Закарпатської обласної ради №01-15 від 14.06.2024 року підтверджено навчання позивача у Воловецькому ТУ-17. Також у матеріалах справи наявна копія витягу з наказу №32 по Воловецькому ТУ-17 від 02 липня 1981 року, завіреного директором Комунального закладу “Свалявський професійний будівельний ліцей” Закарпатської обласної ради з поіменним списком учнів допущених до випускних кваліфікаційних екзаменів, в якому, зокрема, і зазначений позивач.
Однак, судом першої інстанції слушно зауважено, що позивачем не надано жодного документу, який підтверджує факт закінчення ним навчання чи отримання диплому. 
Таким чином, відповідачами 2, 3 та 4 правомірно прийнято оскаржувані рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком. 
Доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі та обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді, оскільки, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права з повним встановленням обставин справи, що не спростовано доводами апеляційної скарги, які колегією суддів відхиляються як необґрунтовані з урахуванням наведеного вище правового регулювання спірних правовідносин. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року в адміністративній справі № 260/6099/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя | | В. В. Гуляк
судді | | Н. В. Ільчишин
| | З. М. Матковська