Кримінальне провадження № 194/1032/23
Номер провадження 1-кп/194/25/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 серпня 2026 року Тернівський міський суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді    ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання     ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спеціального судового провадження в режимі відеоконференції в залі Тернівського міського суду Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.01.2023 року за № 22023130000000063 за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Євсуг Біловодського району Луганської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, 
за участю: прокурора        ОСОБА_4 , 
захисника         ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И В :

24.02.2022 року рф здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію України, у зв`язку із чим розпочато ведення агресивної війни проти України та захоплення її території.
В результаті ведення агресивної війни з боку рф проти України, яку розпочато 24.02.2022 року, Новоайдарська територіальна громада Щастинського району Луганської області захоплена збройними силами рф та підконтрольними їй незаконними збройними формуваннями т.зв. ЛНР.
В березні-листопаді 2022 року (більш точного часу встановити з об`єктивних причин не виявилось можливим) громадянка України ОСОБА_6 , перебуваючи на тимчасово окупованій території Луганської області в смт Новоайдар Щастинського району Луганської області, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалася приблизно о 04 годині ранку 24.02.2022 року повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, достовірно знаючи про незаконність дій співучасників збройних формувань т.зв. «ЛНР» та окупаційної адміністрації рф на тимчасово окупованій території Луганської області, діючи з єдиним злочинним умислом з мотивів заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, з метою зміни меж території України та поширення на неї впливу рф, перешкоджання євроінтеграційному курсу розвитку України, встановлення контролю рф над політичними та економічними процесами в Україні, маючи умисел на зайняття посади, пов?язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території Щастинського району Луганської області, надала свою добровільну згоду на призначення її на посаду виконувача обов?язків головного державного санітарного лікаря Новоайдарського району т.зв. «Государственного учреждения «Новоайдарская районная санитарно-эпидемиологическая станция» луганской народной республики» (мовою оригіналу).
Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_3 , з березня-листопада 2022 року (більш точного часу встановити з об?єктивних причин не виявилось можливим), будучи громадянкою України, перебуваючи на території смт Новоайдар Щастинського району Луганської області, діючи зі своїх особистих мотивів та бажання, погоджуючись на пропозицію представників окупаційної влади держави-агресора - рф та представників незаконних збройних формувань т.зв. «ЛНР», приступила до виконання обов?язків головного державного санітарного лікаря Новоайдарського району т.зв. «Государственного учреждения «Новоайдарская районная санитарно-эпидемиологическая станция» луганской народной республики» (мовою оригіналу), тобто зайняла посаду, пов?язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупаційній території,- в т.зв. «Государственном учреждении «Новоайдарская районная санитарно-эпидемиологическая станция» луганской народной республики» (мовою оригіналу), що діє на території Щастинського району Луганської області.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченої ОСОБА_3 (in absentia)
ЄСПЛ визнає, що хоча право обвинуваченого бути судимим у його присутності в Конвенції прямо не згадується, воно має «першорядне значення». Під час слухання людина володіє таким процесуальним правом як право фізично постати перед судовим посадовцем («Мулен проти Франції» (3710/406), (2010) §118; «Оджалан проти Туреччини» (46221/99), Велика палата (2005) §103; «Медведєв проти Франції» (3394/03), Велика палата (2010) §118). Право обвинувачених на особисту присутність вимагає, щоб влада досить завчасно інформувала їх самих (а також їх захисників) про дату і місце слухань, викликала їх до суду.
Водночас, обвинувачений може добровільно відмовитися від здійснення свого права бути присутнім на судових слуханнях, […]; супроводжуватися дотриманням гарантій, відповідних важливості такого рішення; і не повинна вступати в протиріччя з громадським інтересом («Колоцца проти Італії» (9024/80), (1985) §28; «Пуатрімоль проти Франції» (14032/88), (1993) §31; «Ермі проти Італії»(18114/02), Велика палата (2006) §73).
До початку судового процесу за відсутності обвинуваченого суд зобов`язаний переконатися, що обвинувачений був […] повідомлений про судовий розгляд, […]. Контрольні механізми в галузі прав людини, які вважають судовий розгляд in absentia допустимим у виняткових обставинах, передбачають, що в цьому випадку суди зобов`язані ще суворіше дотримуватися права обвинуваченого на захист. До таких прав також відноситься право на допомогу адвоката, навіть якщо обвинувачений відмовився особисто бути присутнім на суді […] («Пелладоах проти Нідерландів» (16737/90), (1994) §41; «Пуатрімоль проти Франції» (14032 / 88), (1993) §34).
Інститут спеціального кримінального провадження повністю узгоджується з нормами міжнародного права та практикою Європейського суду з прав людини.
Зокрема, питанню виконання вироків, винесених у відсутність обвинуваченого присвячений окремий розділ Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків, ратифіковану Україною 26 вересня 2002 року, відповідно до положень якої, якщо Конвенція не передбачає іншого, виконання вироків, постановлених у відсутність обвинуваченого, та постанов у кримінальних справах здійснюється за тими самими правилами, що й інших вироків.
Резолюцією Комітету Міністрів Ради Європи № (75)11 від 19.01.1973 встановлено, що процедура заочного розгляду (trial in absentia) не порушує права обвинуваченого як на справедливий розгляд, так і на присутність i при розгляді його справи. У ній сформульовані умови та мінімальний перелік правил заочного розгляду, якими повинні користуватися держави-члени Ради Європи при розгляді справи за відсутності підсудного.
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.06.2023 року надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №22023130000000063 від 19.01.2023 року відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України. 
Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 26.02.2024 року розгляд кримінального провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.01.2023 року за № 22023130000000063 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, постановлено здійснювати за відсутності обвинуваченої в порядку спеціального судового провадження (in absentia).
Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.
Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.
Враховуючи, що у кримінальному провадженні здійснювалося спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження (in absentia), судом досліджено, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав ОСОБА_3 , як підозрюваної та обвинуваченої, на захист та доступ до правосуддя, з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження, в результаті чого судом встановлено таке.
Суд вважає, що стороною обвинувачення вжито усіх передбачених законом заходів щодо дотримання прав підозрюваної та обвинуваченої на захист з урахуванням встановлених законом особливостей спеціального досудового розслідування.
Під час здійснення судового провадження судом також здійснені усі передбачені законом заходи щодо дотримання прав обвинуваченої на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.
Так, з метою дотримання прав обвинуваченої на захист та доступу до правосуддя, обвинувачена ОСОБА_3 про дату, час та місце судових засідань повідомлялась належним чином відповідно до вимог ч. 3 ст. 323 КПК України, зокрема, шляхом публікації змісту повісток про виклик та рішень суду в газеті «Урядовий кур`єр», «Голос України», які є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, на офіційному веб-сайті суду та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.
Особа вважається належним чином ознайомленою зі змістом судових повісток, а отже, обізнаною про здійснюване судом щодо неї кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 323 КПК (in absentia), якщо місцевий суд повідомляв їй про судові засідання шляхом розміщення оголошення на вебпорталі «Судова влада України» та в газеті «Урядовий кур`єр».
До такого висновку дійшов ВС у своїх постановах від 01.04.2021 у справі № 759/2992/17 (провадження № 51-3360км20); від 10.03.2020 у справі № 242/3982/16-к (провадження № 51-7218км18); від 27.10.2021 у справі № 759/7443/17 (провадження № 51-1578км20); від 25.01.2021 у справі № 461/4987/16-к (провадження № 51-1955км20).
Процедури «in absentia» неминуче припускають деякий відступ від загальних правил кримінального процесу. Особливе значення при цьому надається питанню про забезпечення прав відсутнього в залі судового засідання підсудного. У прецедентній практиці ЄСПЛ були вироблені критерії, яким має відповідати таке провадження. При цьому Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності забезпечення процесуальних прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесі. До таких прав, що підлягають безумовному дотриманню, насамперед, відносяться: право бути присутнім під час розгляду справи, право на захисника, право бути вислуханим, право оскаржити заочний вирок.
Таким чином, обвинувачена ОСОБА_3 , яка в свою чергу повинна була знати про розпочате кримінальне провадження, у судові засідання не з`явилась, незважаючи на судові повістки (оголошення), опубліковані в газеті «Урядовий кур`єр», «Голос України» та оголошення, розміщені на офіційному веб-сайті суду та офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. 
Отже, для забезпечення доступу до правосуддя судом вживалися заходи для виклику обвинуваченої ОСОБА_3 в судові засідання - повістки про виклик обвинуваченої ОСОБА_3 у судові засідання, а також інформація про процесуальні документи надсилались та публікувались відповідно до вимог ст. 323 КПК України.
Крім того, судом вживались заходи щодо направлення судових повісток на номер телефону, яким користувалась ОСОБА_3 , та який зазначений в матеріалах справи, що є додатковим заходом до основних способів інформування обвинуваченої, передбачених КПК.
А тому, зважаючи на специфіку судового провадження (in absentia), судом були вжиті прямо передбачені кримінальним процесуальним законом заходи щодо інформування обвинуваченої особи про здійснення кримінального провадження шляхом публікації відповідної інформації в ЗМІ та мережі Інтернет, однак забезпечити явку обвинуваченої до суду вжитими заходами не вдалося. При цьому, з моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження обвинувачена ОСОБА_3 вважається належним чином ознайомленою з її змістом.
Вказана позиція висловлена в Постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 25.04.2024 у справі № 296/8416/21 (провадження № 51-7860км23).
У зв`язку з чим обвинувачена не була допитана судом, тому показань суду не надавала та будь-яких клопотань від останньої на адресу суду також не надходило.
Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_3 , яка в свою чергу повинна була знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчить про її наміри від ухилення від кримінальної відповідальності.
В той же час, ухилення обвинуваченої ОСОБА_3 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останньої її невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.
При цьому, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою.
Враховуючи відсутність обвинуваченої та особливості розгляду кримінального провадження за відсутності обвинуваченої в порядку спеціального судового провадження, захисником за призначенням було здійснено захист обвинуваченої ОСОБА_3 .
Так, захисник належним чином брав участь у реалізації права на захист обвинуваченої під час судового розгляду та висловив свою позицію з приводу недоведеності не доведеності вини обвинуваченої у зв`язку чим просив виправдати його підзахисну. При цьому зазначив, що її вину не доведено належними та допустимими доказами. Так, не доведено добровільність зайняття посади обвинуваченою, оскільки свідки не є прямими очевидцями, не має документів, які підтверджують зайняття посади обвинуваченою. Характер зайняття обвинуваченою посади головного державного санітарного лікаря Новоайдарського району не свідчить про суспільно-небезпечність цього діяння, оскільки вона здійснювала свої повноваження внаслідок бойових дій на користь громадян України, які залишились на тимчасово окупованій території. Окрім того, не доведено, що обвинувачена мала можливість виїхати з тимчасово окупованої території. Також, в пред`явленому обвинуваченні зазначений великий проміжок часу зайняття посади обвинуваченою.

Судом визнано загальновідомим і таким, що не потребує доказуванню в межах даного провадження, що тимчасова окупація з боку РФ частини території України, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20 лютого 2014 року та повномасштабного вторгнення РФ на територію України 24 лютого 2022 року, а також анексія з боку РФ частини території України є загально відомими фактами, які за хронологією подій: а) констатовані нормативними, хоча і засудженими з точки зору міжнародного права, актами РФ, а також «нормативними актами» самопроголошених суб`єктів на території України, законність яких не визнається державою Україна, проте прийнятих судом у даному випадку до уваги, оскільки вирішується питання про відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, внаслідок якого були прийняті такі акти; б) встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України; в) засуджені міжнародними актами колективного реагування, - а відтак ці факти не потребують окремого судового доказування.
Також судом приймається до уваги те, що загальновідомими обставинами є те, що 24.02.2022 року збройні сили РФ вторглись на визнану міжнародним співтовариством територію Україну через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях, та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частини території України.
24.02.2022 року Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому дія якого неодноразово продовжувалась, і який продовжує існувати станом на час ухвалення цього вироку.
Відповідно до положень частини 1 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року (в редакції від 07.05.2022 року, далі за текстом - Закон № 1207-VII), тимчасово окупована РФ територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Тимчасово окупованою територією, відповідно до пункту 7 частини 1 статті 1-1 Закону №1207-VII, є частини території України, в межах яких збройні формування та окупаційна адміністрація РФ встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування РФ встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації РФ.
Тимчасова окупація РФ територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для РФ жодних територіальних прав.
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75 «Про затвердження Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 10.12.2022 року», Щастинський район: 1) Нижньотеплівська сільська територіальна громада; 2) Новоайдарська селищна територіальна громада; 3) Станично-Луганська селищна територіальна громада; 4) Широківська селищна територіальна громада; 5) Щастинська міська територіальна громада, внесено до вказаного переліку територіальних громад, розташованих в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) та перебувала у ньому протягом всього періоду чинності вказаного наказу, який втратив чинність на підставі Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій № 309 від 22.12.2022.
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 Щастинський район: Новоайдарська селищна територіальна громада (UA44160030000020916); Щастинська міська територіальна громада (UA44160090000075695), також віднесені до тимчасово окупованих територій України та перебувала у ньому протягом всього періоду чинності вказаного наказу, який втратив чинність на підставі Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій № 376 від 28.02.2025.
Відповідно до вказаного наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій № 376 від 28.02.2025 року, який є чинним станом на час ухвалення цього вироку, Щастинський район: Новоайдарська селищна територіальна громада (UA44160030000020916); Щастинська міська територіальна громада (UA44160090000075695), також віднесені до тимчасово окупованих територій України.
Відповідно до частини 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, розпорядженням Верховного Суду від 06.03.2022 року № 1/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Новоайдарського районного суду Луганської області. Такі справи визначені за територіальною підсудністю Тернівського міського суду Дніпропетровської області.

Дослідивши наявні у провадженні докази, допитавши свідків, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_3 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України за обставин встановлених судом, доведена повністю і підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, які відповідають вимогам передбаченим ст.ст. 85-87 КПК України, та які узгоджуються між собою, перевірених та оцінених у їх сукупності судом безпосередньо в судовому засіданні.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав, що ОСОБА_3 він знає особисто. Остання після повномасштабного вторгнення в серпні-жовтні 2022 року зайняла посаду головного державного санітарного лікаря Новоайдарського району т.зв. /мовою оригіналу/ «Государственного учреждения «Новоайдарская районная санитарно-эпидемиологическая станция» луганской народной республики», про що йому стало відомо з телеграм-каналу. Зі слів знайомих, йому відомо, що ОСОБА_3 добровільно зайняла посаду, та щодо примусу зайняття посади - йому не відомо. Він також бачив в інтернеті наказ про її призначення на посаду. Зазначає, що ОСОБА_3 на посаді працює за законодавством лнр, керує працівниками, та розпоряджається майном санітарно-епідеміологічної станції. Крім того, ОСОБА_3 зазначала, що «росія - це братній народ». Впізнання проводилось з ним, однак він добре не пам`ятає як проводилась ця слідча дія. Зазначає, що ОСОБА_3 мала можливість виїхати з тимчасово окупованої території.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що ОСОБА_3 вона знає особисто. Остання після повномасштабного вторгнення зайняла посаду в /мовою оригіналу/ «Новоайдарской районной санитарно-эпидемиологической станции» луганской народной республики», про що їй стало відомо з телеграм-каналу. Вона також бачила в інтернеті публікації з обвинуваченою та у останньої були проросійські погляди.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала, що ОСОБА_3 вона знає особисто. Остання після повномасштабного вторгнення зайняла посаду керівника в /мовою оригіналу/ «Новоайдарской районной санитарно-эпидемиологической станции» про що їй стало відомо з телеграм-каналу. Вона також спілкувалася з мешканцями, які залишились та які їй зазначили, що обвинувачена працює керівником та набирає людей.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала, що ОСОБА_3 вона знає особисто. Остання після повномасштабного вторгнення зайняла посаду керівника в санітарно-епідеміологічній станції в смт. Новоайдар, про що їй стало відомо зі спілкування з мешканцями, які залишились на тимчасово окупованій території, та які є підлеглими обвинуваченої. У обвинуваченої були проросійські погляди. Вважає, що обвинувачена зайняла посаду добровільно з інформації підлеглих, які залишились на тимчасово окупованій території. Фактів примусу зайняття посади обвинуваченою їй не відомі. Знає, що обвинувачена перебуваючи на своїй посаді укладає договори як керівник. 

Згідно витягу з ЄРДР вбачається, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за ч. 5 ст. 111-1 КК України за №22023130000000063 від 19.01.2023 року. (т. 2 а.с. 1,2)
Згідно повідомлення №5/6-559 про кримінальне правопорушення від 11.01.2023 року та рапорту начальника 2 сектору 6 відділу ГВ ЗНД 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях від 10.01.2023 року, вбачається, що отримано інформацію про протиправну діяльність громадянки України ОСОБА_3 , яка є завідувачкою Щастинського РВ (філії) ДУ «Луганський обласний центр по контролю та профілактики хвороб МОЗ України», в період воєнного стану зайняла посаду керівника ДУ «Новоайдарська районна санітарно-епідеміологічна станція» ЛНР», де виконує організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції. (т. 2 а.с. 4)
Згідно наказу №14-к від 30.01.2023 року ОСОБА_3 на підставі ст. 38 КЗпП України звільнено з 30.01.2023 року з посади завідувача підрозділу Щастинського районного відділу (філії) ДУ «Луганський ОЦКПХ МОЗ». (т. 2 а.с. 96)
Згідно наказу №13-к від 30.01.2023 року ОСОБА_3 на підставі ст. 38 КЗпП України звільнено з 30.01.2023 року з посади лікаря з комунальної гігієни за сумісництвом 0,5 ставки Щастинського районного відділу (філії) ДУ «Луганський ОЦКПХ МОЗ». (т. 2 а.с. 97)
Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.02.2023 року, та додатку до нього, за участю свідка ОСОБА_7 , свідок на фото №2 впізнає ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 105-108)
Згідно особової картки на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 виданого 10.07.1999 року Новоайдарським РВ УМВС України в Луганській області та паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 06.04.2018 року Новоайдарським відділом Управління ДМС України в Луганській області. (т. 2 а.с. 7-8,114-115)
Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.02.2023 року, та додатку до нього, за участю свідка ОСОБА_8 , свідок на фото №4 впізнає ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 121-124)
Згідно протоколу огляду від 15.03.2023 року та додатку до нього, проведеного за участю спеціаліста ОСОБА_11 , оглянуто сайт /мовою оригіналу/ «РБК Компании», де мається інформація про утворення 16.05.2022 року /мовою оригіналу/ «Государственного учреждения «Новоайдарская районная санитарно-эпидемиологическая станция» луганской народной республики», де зазначено, що /мовою оригіналу/ «Руководители Рыбалка ОСОБА_12 обязанности главного государственного санитарного врача Новоайдарского района, Главного врача. ОСОБА_13 является генеральным директором организации». (т. 2 а.с. 148-156) 
Згідно протоколу огляду від 16.03.2023 року та додатку до нього, оглянуто сайт /мовою оригіналу/ «Реестр проверок «Комплан» Генеральной прокуратуры РФ», на якому мається інформація про /мовою оригіналу/ «Государственное учреждение «Новоайдарская районная санитарно-эпидемиологическая станция» луганской народной республики», що /мовою оригіналу/ «исполняющий обязанности главного государственного санитарного врача новоайдарского района, главного врача – ОСОБА_13 ». (т. 2 а.с. 157-159)
Згідно інформації наданої ДУ «Луганський обласний центр контролю та профілактики хвороб МОЗ України» від 16.03.2023 року, станом на 24.02.2022 року ОСОБА_3 є завідувачкою Щастинського районного відділу (філії) ДУ «Луганський ОЦКПХ МОЗ». (т. 2 а.с. 164-165)
Згідно протоколу огляду від 22.03.2023 року та додатку до нього, проведеного за участю спеціаліста ОСОБА_11 , оглянуто сайт /мовою оригіналу/ «Предоставление сведений из ЕГРЮЛ/ЕГРИП в электронном виде», де мається інформація про /мовою оригіналу/ «Государственное учреждение «Новоайдарская районная санитарно-эпидемиологическая станция» луганской народной республики», та наявний документ /мовою оригіналу/ «Выписка из Единого государственного реестра юридических лиц», зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_3 має право діяти від імені юридичної особи. (т. 2 а.с. 175-191)
Згідно протоколу огляду від 04.04.2023 року та додатку до нього, проведеного за участю спеціаліста ОСОБА_11 , оглянуто публікацію на сайті /мовою оригіналу/ «Северодонецк ЛХС 1934 г. УкрТГ» під назвою «Все по старому – схемы прежние», з якої вбачається, що ОСОБА_3 займає посаду виконуючого обов`язків головного лікаря /мовою оригіналу/ «Государственного учреждения «Новоайдарская районная санитарно-эпидемиологическая станция» луганской народной республики». (т. 2 а.с. 206-212)
Згідно інформації наданої ДУ «Луганський ОЦКПХ МОЗ України» від 29.05.2023 року, вбачається, що згідно наказу №14-к від 30.01.2023 року ОСОБА_3 на підставі ст. 38 КЗпП України звільнено з 30.01.2023 року з посади завідувача підрозділу Щастинського районного відділу (філії) ДУ «Луганський ОЦКПХ МОЗ». Згідно наказу №13-к від 30.01.2023 року ОСОБА_3 на підставі ст. 38 КЗпП України звільнено з 30.01.2023 року з посади лікаря з комунальної гігієни за сумісництвом 0,5 ставки Щастинського районного відділу (філії) ДУ «Луганський ОЦКПХ МОЗ». (т. 3 а.с. 22-25)
Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.06.2023 року, та додатку до нього, за участю свідка ОСОБА_14 , свідок на фото №3 впізнає ОСОБА_3 (т. 3 а.с. 46-49)
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.06.2023 року надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №22023130000000063 від 19.01.2023 року відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України. (т. 3 а.с. 63-66)
На виконання ухвали суду від 16 червня 2026 року про судове доручення щодо проведення слідчих розшукових дій суду наданий протокол огляду від 03.08.2026 року та додатків до нього, відповідно до яких оглянуто (мовою оригіналу) «Официальный сайт Единой информационной системы в сфере закупок», на якій розміщено інформацію про виконання державного замовлення з постачання товарів(мовою оригіналу) «ГОСУДАРСТВЕННОЕ УЧРЕЖДЕНИЕ "НОВОАЙДАРСКАЯ РАЙОННАЯ САНИТАРНО-ЭПИДЕМИОЛОГИЧЕСКАЯ СТАНЦИЯ" ЛУГАНСКОЙ НАРОДНОЙ РЕСПУБЛИКИ», який виконувало (мовою оригіналу) "СТАРОБЕЛЬСКОЕ МЕЖРАЙОННОЕ УПРАВЛЕНИЕ ПО ЭКСПЛУАТАЦИИ ГАЗОВОГО ХОЗЯЙСТВА - ФИЛИАЛ ГОСУДАРСТВЕННОГО УНИТАРНОГО ПРЕДПРИЯТИЯ "ЛУГАНСКГАЗ"(ИНН рф: 9403001613). На даній сторінці розміщені установчі та контактні відомості про замовника та виконавця, строки виконання, вартість контракту тощо. Серед іншого у вкладці (мовою оригіналу) «Вложения» розміщено прикріплені файли контракту. При натисканні на відповідні посилання завантажуються відповідні файли, що містять документацію за вказаним контрактом мовою оригіналу: «Контракт на поставку газа№2023/ТП-Б- 136-11», «Контрактный объем поставки газу и расчет стоимости Контракта на 2023 год», «Перечень газоиспользующего оборудования», «Журнал учета газа», «Дополнительное соглашение», які підписані ОСОБА_3 від імені мовою оригіналу ««ГОСУДАРСТВЕННОЕ УЧРЕЖДЕНИЕ "НОВОАЙДАРСКАЯ РАЙОННАЯ САНИТАРНО-ЭПИДЕМИОЛОГИЧЕСКАЯ СТАНЦИЯ" ЛУГАНСКОЙ НАРОДНОЙ РЕСПУБЛИКИ» (т. 5 а.с. 1-72)
Також судом досліджено:
Постанову слідчого 1-го відділення слідчого відділу 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях від 03.05.2023 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оголошено у розшук. (т. 2 а.с. 243-245)
Постанову слідчого 1-го відділення слідчого відділу 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях від 03.05.2023 року, досудове розслідування кримінального провадження зупинено. (т. 2 а.с. 249)
Постанову слідчого 3-го відділення слідчого відділу 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях від 26.05.2023 року, досудове розслідування кримінального провадження відновлено. (т. 3 а.с. 4)
Постанову слідчого 3-го відділення слідчого відділу 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях від 31.05.2023 року, досудове розслідування кримінального провадження зупинено. (т. 3 а.с. 21)
Постанову слідчого 3-го відділення слідчого відділу 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях від 19.06.2023 року, досудове розслідування кримінального провадження відновлено. (т. 3 а.с. 26)

Судом не приймаються до уваги посилання захисника на недостовірність досліджених у судовому засіданні доказів, оскільки сторона захисту тільки посилається на їх недостовірність та недопустимість, однак не приводить будь-яких доказів цьому, з урахуванням того, що документи дослідженні у судовому засіданні отриманні у тому числі з офіційних сайтів окупаційної влади, зміст яких підтверджується у тому числі і показаннями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , допитаних у судовому засіданні, а також між собою узгоджуються та не протирічать один одному.
Також суд зазначає, що доказами в зазначеній категорії кримінальних проваджень є, зокрема електронні (цифрові) докази, як-от: матеріали фотозйомки, звуко-, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі комп`ютерні дані), що містяться у відкритих мережах (інтернет; різноманітні засоби масової інформації; соціальні мережі) чи закритих (приватні месенджери та телеграм-канали, особисте листування з використанням комп`ютерної техніки і мобільних телефонів, флешносії, карти пам`яті тощо). За змістом ст. 99 КПК матеріали, у яких зафіксовано фактичні дані про протиправні діяння окремих осіб та груп осіб, зібрані оперативними підрозділами з дотриманням вимог процесуального законодавства, є документами і можуть використовуватися в кримінальному провадженні як докази.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 223 КПК слідчими (розшуковими) діями є дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 1 ст. 237 КПК з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.
Слідчий та на виконання відповідних доручень, наданих у порядку ст. 40 КПК, оперуповноважений провели огляди інтернет-сторінок і телеграм-каналів, зробивши скриншоти й завантаживши відеофайли, фотознімків, файлів з документами та "нормативно-правовими актами", які є додатками до протоколів огляду, оформлених відповідно до вимог КПК.
Досліджені в судовому засіданні протоколи оглядів документів та публікації, розміщених в мережі Інтернет та телеграм-каналі окупаційних органів влади, які самою окупаційною владою інтерпретовані як офіційні, містять інформацію про назви, електронні адреси сайтів/каналів (активні посилання), дату та час розміщення, скрин-шоти на підтвердження вказаної інформації.
Крім того під час огляду таких публікації здійснена архівація та збереження інтернет-сторінок, з метою неможливості видалення або зміни в просторі інтернету розміщеної інформації, яка використовується у кримінальному провадженні. Разом з тим, з метою належної фіксації такої інформації, огляди проведено за участю спеціаліста, посилання та інформація окрім архіву збережена на оптичний носій інформації.
Огляди зазначених інтернет-сайтів та телеграм-каналів проведено із дотриманням вимог ст. 237 КПК, зафіксовано (за допомогою функцій скриншоту, друку та запису на технічні носії інформації) зміст відображеної на інтернет-сайтах і в телеграм-каналах як електронних документах інформації, що підтверджує існування обставин, які підлягають доказуванню в цьому кримінальному провадженні.
Підстав для визнання вказаних вище протоколів, у яких зафіксовано хід і результати оглядів інтернет-сайтів та телеграм-каналів, недопустимими і неналежними доказами суд не вбачає, оскільки ці фактичні дані отримано в порядку, передбаченому КПК.
Крім того, сторона захисту не дала жодних відомостей щодо спростування цієї інформації і не аргументувала, що інформація, надана органом досудового розслідування, не відповідає дійсності, зокрема, містить ознаки фальсифікації та/або навмисного спотворення даних.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Колабораційна діяльність (ст. 111-1 КК України) - це злочин проти основ національної безпеки України. Суб`єктивна сторона кримінальних правопорушень характеризується прямим або непрямим умислом. 
Державою-агресором за загальним визначенням є країна, яка першою застосовує збройну силу проти іншої країни, тобто тим самим вчиняє агресію. Державою-агресором може бути визнана не лише одна країна, а група країн, в т.ч. пов`язаних між собою угодами про військову допомогу.
При кваліфікації злочинів за ст.111-1 КК державою-агресором наразі вважається російська федерація. При цьому враховуються, зокрема, постанова Верховної Ради України від 27.01.2015 № 129-VIII, Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затверджений Законом України № 2102-IX від 24.02.2022.
За частиною 5 ст. 111-1 КК, серед іншого, передбачена відповідальність за добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора. Окупаційна адміністрація Російської Федерації це сукупність державних органів і структур Російської Федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг (п. 6 ст. 1-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод та правовий режим на тимчасово окупованій території України").
У складі цього правопорушення важливим для кваліфікації є місце його вчинення - тимчасово окупована територія України.
У кримінальному праві добровільним вважається діяння, яке вчинено при можливості вибрати декілька варіантів поведінки, з урахуванням сукупності обставин, які можуть виключати кримінальну протиправність за приписами статей 39, 40 КК, однак яких суди у цьому кримінальному провадженні не встановили.
Організаційно-розпорядчі обов`язки - це обов`язки зі здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності.
Адміністративно-господарські обов`язки - це обов`язки з управління чи розпорядження державним, колективним або приватним майном.
Вказана позиція викладена в постанові ВС ККС від 31.01.2024 року (справа №638/5446/22, провадження №51-4092км23).
Також, положеннями п. 6 ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що окупаційна адміністрація рф - це сукупність державних органів і структур рф, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольними рф самопроголошеними органами, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріуси та суб`єкти адміністративних послуг.
В свою чергу незаконними органами, посадовими та службовими особами відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд знаходить їх достовірними, допустимими, такими, що узгоджуються між собою, та в повній мірі поза розумним сумнівом доводять факт того, що громадянка України ОСОБА_3 з березня-листопада 2022 року, перебуваючи на території смт Новоайдар Щастинського району Луганської області, добровільного зайняла посаду виконувача обов`язків головного державного санітарного лікаря Новоайдарського району т.зв. /мовою оригіналу/ «Государственного учреждения «Новоайдарская районная санитарно-эпидемиологическая станция» луганской народной республики», яка пов?язана з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, що здійснює свою протиправну діяльність на тимчасово окупованій території Щастинського району Луганської області.
Суд зауважує, що в кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 5 ст. 111-1 КК України важливе значення має добровільність (якщо особа здійснювала відповідні дії не добровільно, а під примусом (байдуже яким), склад правопорушення відсутній).
При цьому, суд вважає, що обвинувачена ОСОБА_3 усвідомлювала факт відкритої російської агресії проти України, яка розпочалась 24.02.2022 року повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, що вказує на добровільність зайняття нею посади, враховуючи характер її дій, їх послідовність та тривалість. 
Отже, наведеними вище доказами у їх сукупності та взаємозв`язку, підтверджується беззаперечне свідчення невимушеності її поведінки, відсутності будь-якого примусу щодо нього, а відтак, і цілковитої добровільності її дій.
Також, добровільність призначення обвинуваченої на посаду виконувача обов`язків головного державного санітарного лікаря підтверджується і показаннями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .
Окрім того, призначення обвинуваченої на посаду виконувача обов`язків головного державного санітарного лікаря підтверджується і тим, що остання укладала договори, а саме «Контракт на поставку газа№2023/ТП-Б- 136-11», «Контрактный объем поставки газу и расчет стоимости Контракта на 2023 год», «Перечень газоиспользующего оборудования», «Журнал учета газа», «Дополнительное соглашение», які підписані ОСОБА_3 від імені мовою оригіналу ««ГОСУДАРСТВЕННОЕ УЧРЕЖДЕНИЕ "НОВОАЙДАРСКАЯ РАЙОННАЯ САНИТАРНО-ЭПИДЕМИОЛОГИЧЕСКАЯ СТАНЦИЯ" ЛУГАНСКОЙ НАРОДНОЙ РЕСПУБЛИКИ».
При цьому його діяння спрямоване на заподіяння шкоди основам національної безпеки України, і сам факт вчинення таких дій свідчить про ступінь суспільної небезпечності діяння, притаманний таким злочинам.
Судом не приймається до уваги посилання захисника, що обвинувачена не мала можливість виїхати з тимчасово окупованої території тому зайняла посаду, оскільки факт того, що мала можливість виїхати обвинувачена чи ні не спростовує факту зайняття обвинуваченою посади виконувача обов`язків головного державного санітарного лікаря, з урахуванням того, що примусу зайняття цієї посади обвинуваченою судом не встановлено.
Окрім того, суд звертає увагу на суперечності у висловлюванні захисника щодо не доведення стороною обвинувачення самого факту зайняття посади обвинуваченою та зайняття посади обвинуваченою під примусом.
Інші доводи сторони захисту не спростовують винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.
А відтак, вказані обставини доводять винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.
Судом не встановлено таких доказів, на яких ґрунтується доказування вини обвинуваченої ОСОБА_3 , які були б отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, та не встановлено підстав, які б призвели до визнання їх недопустимими.
Під час судового розгляду стороною захисту не ставилось питання щодо визнання будь-яких доказів сторони обвинувачення недопустимими та недостовірними. Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, суду надано не було.
Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 р., «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., «Коробов проти України» від 21.10.2011 р., що при оцінці доказів суд застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п.86). 
Суд вважає допустимими та належними дослідженні у судовому засіданні докази та показання свідків, оскільки останні узгоджуються між собою, не протирічать один одному та дослідженим у судовому засіданні доказам та показанням інших свідків.
Крім того суд звертає увагу, з урахуванням того, що ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, об`єктом якого є основи національної безпеки України і, на думку суду, остання своїми діями фактично допомагала державі-агресору створити певну вертикаль незаконного органу влади і фактично вчинила злочин проти незалежності, суверенітету та територіальної цілісності нашої держави, тому це спростовують доводи сторони захисту щодо суспільно-небезпечності цього діяння. 
Суд не приймає до уваги доводи сторони захисту, що обвинувачена зайняла свою посаду з метою допомоги громадянам України, які залишились на тимчасово-окупованій території, оскільки сторона захисту тільки посилається на це, однак не приводить будь-яких доказів цьому, з урахуванням того, що остання приступила до виконання обов?язків головного державного санітарного лікаря Новоайдарського району т.зв. «Государственного учреждения «Новоайдарская районная санитарно-эпидемиологическая станция» луганской народной республики» (мовою оригіналу), які пов`язані саме з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, а не здійснює свої повноваження як державний санітарний лікар.
Також, суд не приймає доводи сторони захисту, що в пред`явленому обвинуваченні зазначений великий проміжок часу зайняття посади обвинуваченою, тому обвинувачення не є конкретним, оскільки суд бере до уваги посилання сторони обвинувачення, що не можливо визначати певні дату призначення обвинуваченої на посаду, так як остання за цей час переоформлювала свої документи на тимчасово окупованій території для призначення на посаду.
Крім того, враховуючи, що територія Новоайдарської селищної територіальної громади Щастинського району Луганській області перебуває під окупацією збройних сил рф (відповідний Перелік, затверджений Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 28 грудня 2022 року та наказом № 376 від 28.02.2025 року), суд вважає, що ОСОБА_3 добровільно зайняла посаду в незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, та очевидно усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання, тобто діяла з прямим умислом.

Даючи юридичну оцінку діям ОСОБА_3 , суд вважає, що обвинувачена винна у добровільномузайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, та її дії слід кваліфікувати за ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Призначаючи покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також обставини кримінального правопорушення, тяжкість його наслідків.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Суд також враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Також, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

При призначенні покарання обвинуваченій, суд враховує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 111-1 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, а також особи обвинуваченої, яка раніше не судима, за минулим місцем роботи характеризується посередньо. 
Відповідно до вимог ст. 66 КК України обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Відповідно до вимог ст. 67 КК України, з урахуванням ст. 337 КПК України, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , судом встановлено вчинення злочину з використанням умов воєнного стану. 
Суд приходить до висновку, що відсутність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_3 свідчить про неможливість застосування до обвинуваченої ст. 69 КК України.
Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).
Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючої покарання обставини, суд вважає, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_3 неможливе без її ізоляції від суспільства, а покарання має бути призначено у вигляді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 5 ст.111-1 КК України.
За таких обставин суд вважає, що призначення обвинуваченій такого покарання буде справедливим, співмірним і достатнім для її виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самою обвинуваченою, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
Крім того, з урахуванням того, що ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, об`єктом якого є основи національної безпеки України і, на думку суду, остання своїми діями фактично допомагала державі-агресору створити певну вертикаль незаконного органу влади і фактично вчинила злочин проти незалежності, суверенітету та територіальної цілісності нашої держави. 
Виходячи з цього, суд приймає рішення про призначення ОСОБА_3 , додаткового покарання яке є обов?язковим у санкції статті, у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади і державного управління, органах місцевого самоврядування, у тому числі посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та/або адміністративно-господарських функцій в органах, що надають публічні послуги.
При прийнятті рішення суд також враховує правові висновки, викладені у постанові колегії Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.05.2018 року по справі №753/18479/16-к (провадження №51-520км18) та постанові колегії Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21.06.2022 року по справі №171/869/21 (провадження №51-838км22) в частині можливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, в тому числі і до осіб, які на час вчинення зазначеного кримінального правопорушення не займали офіційно певні посади та не займалися офіційно певною діяльністю, з огляду на положення, передбачені ст. 55 КК України.
Отже, якщо додаткове покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю передбачене як обов`язкове у санкції статті Особливої частини КК, то призначення цього покарання відбувається й тоді, коли особа, яка вчинила кримінально каране діяння, не обіймала певні посади або не займалася певною діяльністю. Тобто фактично йдеться про обмеження зайняття для особи певних посад або здійснення певної діяльності у майбутньому навіть у тому разі, якщо на момент вчинення кримінального правопорушення особа їх не обіймала чи не займалася певною діяльністю.
Така позиція була висловлена об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду: «Згідно з положеннями ст. 55 КК у випадку, коли санкцією відповідної частини статті Особливої частини КК передбачено можливість призначення особі додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, суд, визнаючи особу винуватою у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, має право призначити таке додаткове покарання незалежно від того, чи обвинувачений обіймав певну посаду або займався певною діяльністю на час вчинення кримінального правопорушення» (справа № 404/2081/22, провадження № 51-130кмо23).
Аналогічна позиція висловлена й у постанові ОП ККС по справі № 702/301/20 (провадження № 51-944кмо23), а також у постанові колегії суддів Першої судової палати ККС ВС від 11.03.2025 у справі № 149/3010/23 (провадження № 51-5344км24).
З вказаних правових висновків вбачається, що не є перешкодою для призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та обставина, що обвинувачений на момент ухвалення вироку не працює на певній посаді та не проводить діяльність, з використанням можливостей якої (яких) він вчинив кримінальне правопорушення.
В даному випадку буде справедливим та співмірним покарання особі, яка визнана винуватою у здійсненні колабораційної діяльності, яке унеможливить певний період часу у майбутньому бути представником державної влади в Україні.
Крім того, санкцією ч. 5 ст.111-1 КК України передбачено таке додаткове покарання як конфіскація майна.
Відповідно до ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст.59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.
Враховуючи, що ОСОБА_3 вчинила тяжкий злочин проти основ національної безпеки України, тому суд вважає за необхідне призначити останній покарання з конфіскацією майна, яке належить їй на праві приватної власності.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31.05.2023 року на майно, яке належить  ОСОБА_3 з огляду на призначення їй додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, слід залишити незмінним до приведення вироку до виконання в частині конфіскації всього належного їй майна.
Прокурор заявив клопотання про залишення без змін раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Враховуючи те, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2023 року обвинуваченій обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, отже вказаний запобіжний захід до набрання вироком законної сили слід залишити незмінним.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст. ст. 369-371, 373, 374 КПК України, 

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України та призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади і державного управління, органах місцевого самоврядування, у тому числі посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та/або адміністративно-господарських функцій в органах, що надають публічні послуги, строком на 12 (дванадцять) років, з конфіскацією всього майна, що належить їй на праві приватної власності.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31.05.2023 року на майно, яке належить  ОСОБА_3 - залишити незмінним до фактичного виконання вироку в частині конфіскації належного їй майна на користь держави, а саме: 
-1/1 частку домоволодіння з надвірними побудовами та спорудами, загальною площею 214,1 кв.м, житловою площею 99,2 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .
Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту фактичного затримання.
Строк додаткового покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту відбуття основного покарання.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою раніше обраний в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили - залишити без змін.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та захиснику.
Копію вироку для вручення обвинуваченій видати захиснику.
Інформацію про ухвалення вироку розмістити у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський міський суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя:    ОСОБА_1