08.07.26
33/812/237/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

“08” липня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд

у складі: головуючої – судді    Фаріонової О. М.

за участю секретаря    Козленко Ю. В.

захисника    Шахова В. А.

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання захисника Шахова В. А. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2025 року, якою 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 

- визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КУпАП.

 
Захисник Шахов В. А. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді, посилаючись на поважність причин його пропуску. 

В заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначив, що про наявність постанови ОСОБА_1 стало відомо лише 29.04.2026, коли прийшло сповіщення в застосунку «Дія», що відповідно унеможливило вчасне подання апеляційної скарги. Вважає, що недотримання судом обов`язку вчасно надіслати копію рішення не повинно обмежувати право на доступ до правосуддя.

ОСОБА_1 належним чином повідомлена про дату та час апеляційного розгляду до суду не з`явилась, її неявка не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши доводи захисника Шахова В. А. про поважність причин пропуску строку на оскарження постанови судді, апеляційний суд встановив таке.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Отже, вищевказані вимоги закону пов`язують строки подачі апеляційної скарги на постанову у справі про адміністративне правопорушення з датою винесення судового рішення, а не отримання копії судового рішення. 

З огляду на зазначені вимоги закону, під час розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, суд дійшов висновку про необґрунтованість цього клопотання, виходячи з наступного. 

Як вбачається з постанови суду, 07.04.2025 судове засідання відбулося за участю ОСОБА_1 , про що свідчить вручення пам`ятки про права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за підписом ОСОБА_1 (а. с. 32). 

Окрім того, ОСОБА_1 судом вручена пам`ятка про строки і порядок виконання постанови про накладення штрафу та примусове виконання постанови про стягнення штрафу передбачене ст. 307 та 308 КУпАП, про що вона поставила свій підпис 07.04.2025 (а. с. 35).

Отже, строк на апеляційне оскарження постанови для ОСОБА_1 розпочався з дня винесення оскаржуваної постанови та сплив 17.04.2025.

Також суд при прийнятті рішення враховує, що оскаржувана постанова надіслана до ЄДРСР 07.04.2025, тобто в день винесення оскаржуваної постанови та надано загальний доступ 08.04.2025.

Захисник у заяві стверджує, що про існування оскаржуваної постанови ОСОБА_1 дізналася лише 29.04.2026, тобто більш ніж через рік з дня її винесення через застосунок Дія. 

Однак захисник не долучає жодного підтвердження того, що ОСОБА_1 прийшло сповіщення в застосунок Дія саме у цей день (скрін-шот екрану, або витяг із застосунку) на підтвердження своїх доводів. 

Окрім того, ці твердження захисника спростовуються матеріалами справи, згідно яким розгляд справи відбувся за участю ОСОБА_1 . 

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Це право може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначив, що юридична визначеність передбачає повагу до принципу, що є принципом остаточності рішень. 

Відхилення від цього принципу виправдане лише в тому випадку, коли воно здійснене як зумовлене обставинами значного та непереборного характеру.

Зокрема, у рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд також враховує рішення Європейського суду з прав людини від 29.10.2010 у справі "Устименко проти України", де зазначено, що безпідставне поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності і, як наслідок, тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Такі ж засади випливають і з реалізації норм національного процесуального законодавства, які регламентують порядок поновлення строку на апеляційне оскарження, що узгоджуються з правовими позиціями ЄСПЛ, які сформульовані, зокрема, в рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", де у п. 41 цього рішення Європейський Суд зазначив, що якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. 

При цьому, суд визначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими і від судів вимагається вказувати підстави такого поновлення.

Приймаючи рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що захисник Шахов В. А. не навів поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови.

У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження повинні бути наведені докази на підтвердження наявності обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного оскарження судового рішення у визначений законом строк.

Але апелянтом таких доказів не надано.

Посилання захисника на те, що про існування оскаржуваної постанови ОСОБА_1 дізналася лише 29.04.2026 через застосунок Дія, не підтверджені доказами. 

Окрім того, суд також звертає увагу на ту обставину, що ОСОБА_1 знала, що на розгляді Ленінського районного суду м. Миколаєва перебуває справа про адміністративне правопорушення щодо неї, була присутня під час прийняття постанови, та вона, як учасник справи повинна була з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, та отримати копію оскаржуваної постанови у суді, чого вона не зробила. 

При прийнятті рішення апеляційний суд враховує, що пропущений строк на апеляційне оскарження є значним, більше року після винесення оскаржуваної постанови, в той час як строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду складає 10 днів. 

Окрім того, необґрунтоване поновлення процесуального строку на оскарження остаточного судового рішення порушує принцип юридичної визначеності і перешкоджає своєчасному виконанню рішення суду, яке набрало законної сили. 

Відтак, з огляду на відсутність доказів про існування об`єктивних перешкод для реалізації права на оскарження судового рішення у передбачений законом строк, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.

Оскільки клопотання задоволенню не підлягає, подана апеляційна скарга підлягає поверненню апелянту.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в :

Відмовити захиснику Шахову В. А. в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2025 року щодо  ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя   О. М. Фаріонова