КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 487/8068/25
Провадження № 2-а/488/33/26 р.

РІШЕННЯ
Іменем України   

19.08.2026 року      м. Миколаїв 

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого – судді Селіщевої Л.І., розглянувши у порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом  ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про оскарження постанови про адміністративне правопорушення,-

в с т а н о в и в :

Позивач – ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник – адвокат Андрухов М.І., звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва із даним адміністративним позовом, в обґрунтування якого вказав наступне.
18.09.2025 р. начальником відділення – заступником начальника відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_3 ) майором ОСОБА_2 , відносно позивача по даній справі було складено протокол про адміністративне правопорушення за № 278, за порушення останнім законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період, за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
В подальшому, 25.09.2025 р. начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 полковником ОСОБА_3 було винесено постанову за № 2176, згідно якої позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Позивач не погоджується із винесеною постановою та притягненням його до адміністративної відповідальності і в обґрунтування свого позову вказує, що він перебуває на військовому обліку і був визнаний обмежено придатним до військової служби за рішенням ВЛК. 15.09.2025 р. у своєму застосунку «Резерв+» він виявив інформацію про те, що він перебуває у розшуку через те, що не прибув за повісткою до ТЦК та СП. Після цього, 18.09.2025 р. він прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 для з`ясування обставин справи, і від працівника відповідача дізнався про те, що він був зобов`язаний у строк до 05.06.2025 р. пройти повторний медичний огляд (ВЛК), для визначення ступеню придатності до військової служби. У той же день відносно нього був складений протокол № 278, у якому була зазначена наступна суть правопорушення: за не проходження повторного медичного огляду у встановлений строк.
Разом із цим, підставою для розшуку позивача, у застосунку «Резерв+» зазначено його неприбуття за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_3 , і дата початку розшуку вказана – 16.04.2025 р. 
Позивач також посилається на те, що спірна постанова була винесена поза межами строку притягнення до адміністративної відповідальності, що визначені ст. 38 КУпАП.
Крім цього, він зазначив, що у день, коли мав відбутися розгляд справи, 25.09.25 р. на 10 год. 00 хв. він прибув на розгляд та зареєструвався у журналі обліку відвідувачів, однак у цей день справа не розглядалася через відсутність уповноваженої особи. Справа була розглянута у його відсутність, формально. Копія оскаржуваної постанови була отримана 06.10.2025 р., через що позивач просить визнати поважними причини пропуску строку на її оскарження. 
Посилаючись на викладене, позивач просив:
- поновити строк звернення до суду із даним позовом;
- визнати протиправною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення № 2176 від 25.09.2025 р. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.11.2025 р. справа була направлена до Корабельного районного суду м. Миколаєва за підсудністю.
Ухвалою судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 04.12.2025 р. було відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін.
Копія ухвали про відкриття провадження разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами, була направлена відповідачу та роз`яснено його право подати відзив та заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження. 
Відповідач у своєму відзиві заперечував проти позову через його безпідставність і необґрунтованість та зазначив, що позивач був правомірно притягнутий до адміністративної відповідальності при обставинах, вказаних в оскаржуваній ним постанові. 

В судове засідання сторони не викликалися, у зв`язку з чим у відповідності з ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. 
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши надані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом тощо.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд, яке включає в себе право на доступ до правосуддя.
У статті 1 Конституції України, Україна проголошується правовою державою. 
Як будь-яка правова держава, Україна гарантує захист прав і законних інтересів людини та громадянина в суді шляхом здійснення правосуддя. Зобов`язання держави забезпечувати право кожної людини на доступ до ефективних і справедливих послуг у сфері юстиції та правосуддя закріплено як основоположні принципи в Конституції України, національному законодавстві та її міжнародних зобов`язаннях, у тому числі міжнародних договорах, стороною яких є Україна.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, в адміністративному процесі, як виключення із загального правила, у справах стосовно оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Належними є докази, які містять інформацію відносно предмета доказування. Предметом же доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду певної справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону. 
Відповідно до положень ст. 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені ст.ст. 24, 25, 27-29, 40, 47, 51, 52, 55-63 цієї Конституції.

Судом встановлено і таке підтверджується зібраними у справі письмовими доказами, що позивач – ОСОБА_1 є громадянином України, військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Із даних застосунку РЕЗЕРВ+ (а.с. 16-17) вбачається, що позивач вчасно уточнив свої облікові дані і має відстрочку від призову на строк - до 05.11.2025 р. згідно п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21.10.1993 р.
Судовим розглядом також встановлено, що 18.09.2025 р. позивач з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 для з`ясування обставин перебування його у розшуку за те, що не з`явився за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час перевірки військово-облікових даних позивача, посадовою особою відповідача було встановлено, що позивач перебуваючи на військовому обліку та раніше визнаний обмежено придатним до військової служби, у строк до 05.06.2025 р. не пройшов повторний медичний огляд для визначення ступеня придатності до військової служби, чим порушив вимоги п. 2 Закону України № 4235-ІХ від 12.02.2025 р.
Цього ж дня, 18.09.2025 р., начальником відділення – заступником начальника відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 майором ОСОБА_2 , відносно позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення № 278, за порушення ним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період, за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
За наслідками розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення, постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 полковника ОСОБА_3 від 25.09.2025 р. за № 2176, позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, за не проходження ним у строк до 05.06.2025 р. повторного медичного огляду для визначення ступеня придатності до військової служби.

Ознайомившись із доводами сторін та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-XII).
Згідно ч.ч. 1-3 ст. 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби, приписку до призовних дільниць, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу, проходження військової служби, виконання військового обов`язку в запасі, проходження служби у військовому резерві, дотримання правил військового обліку.
Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Відповідно до вимог ч. 10 ст. 1 Закону № 2232-XII, громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:
- уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;
- прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;
- проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;
- проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;
- виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені у відповідності до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) ТЦК та СП, ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, областей, м. Києва та м. Севастополя (ч.7 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ).

Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався Указами Президента України і діє станом на сьогоднішній день. Згідно Указу Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 було оголошено проведення загальної мобілізації.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 р. № 1932-ХІІ, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначення засад організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 р. № 3543-ХІІ (далі – Закон № 3543-ХІІ).
Відповідно до п. 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 21.04.2024 р. №3621-IX, - громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
04.05.2024 р. набрав чинності Закон України № 3621-ІХ від 21.03.2024 р. «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», яким з положень законодавства про військовий обов`язок і військову службу виключено такі визначення як «обмежено придатний до військової служби» та «непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час». Ним же було передбачено, що громадяни України, які були визнані обмежено придатними до набрання чинності цим Законом, протягом 9 місяців з дня набрання ним чинності підлягають повторному медичному огляду з метою визначення придатності до військової служби.
Водночас, до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» Законом України № 4235-ІХ від 12.02.2025 р. були внесені зміни і викладено це положення у наступній редакції: «2. Установити, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду».
Наведеною нормою визначено не лише сам обов`язок проходження такого огляду, а й порядок його реалізації, відповідно до якого зазначені громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію.
Із викладеного вбачається, що проходження повторного медичного огляду поставлено законодавцем у залежність від активної поведінки відповідної особи, на яку покладений обов`язок самостійно ініціювати проходження військово-лікарської комісії, а не від вчинення територіальним центром комплектування та соціальної підтримки будь-яких додаткових дій щодо її виклику чи повідомлення.
Судом встановлено, що повторний медичний огляд для визначення придатності до військової служби у строк до 05.06.2025 р. При цьому, на думку суду, наявність у позивача відстрочки від призову на строк – до 05.11.2025 р. не впливає на його обов`язок щодо проходження повторного медичного огляду у визначений законом строк. Доказів того, що він виконав цей обов`язок матеріали справи не містять.
Адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію передбачає стаття 210-1 КУпАП. Так, згідно частин 1 та 3 статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За змістом ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). 
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. 
Отже, начальник ІНФОРМАЦІЯ_4 є уповноваженою особою щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення, зокрема, за ч.3 ст. 210-1 КУпАП. 
Враховуючи викладене і те, що позивачем допущено порушення вимог законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, положення якого судом наведено вище, то суд вважає, що відповідач мав підстави притягнути його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Щодо доводів позивача та його представника про порушення строку накладення адміністративного стягнення, то суд вважає необхідним зазначити наступне.
Так, положеннями ст. 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 268 КУпАП визначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (ч. ч. 1-2 ст. 33 КУпАП).
Відповідно до ч. 1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частинах дев`ятій і десятій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).
Частиною 9 ст. 38 КУпАП визначено, що адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
Із матеріалів справи вбачається, що факт не проходження позивачем повторного медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби виявлено посадовою особою відповідача 18.09.2025 р., під час проведення звірки військово-облікових даних, про що цього ж дня складено протокол про адміністративне правопорушення № 278.
Суд вважає, що саме 18.09.2025 р. – є днем виявлення вчиненого позивачем правопорушення, а тому саме з цієї дати слід відраховувати визначений ч. 9 ст. 38 КУпАП строк для накладення адміністративного стягнення, який тривав до 18.12. 2025 р. , тобто протягом трьох місяців з дня виявлення правопорушення.
Враховуючи викладене, і те що спірна постанова була винесена посадовою особою відповідача 25.09.2025 р., то суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення було накладено на позивача у межах визначених законом строків.
За такого суд знаходить необґрунтованими доводи позивача про порушення відповідачем строку, визначеного ст. 38 КУпАП, і вважає їх такими, що ґрунтуються на помилковому ототожненні позивачем моменту вчинення правопорушення та моменту його виявлення.
Щодо посилань позивача на те, що справу про адміністративне правопорушення було розглянуто у його відсутність, то суд сприймає їх критично і не може взяти до уваги через те, що зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.10-11) вбачається, що він був складений у його присутності, йому були роз`яснені його права, визначені ст. 268 КУпАП та повідомлено під розписку про те, що розгляд справи відбудеться 25.09.2025 р. о 10 год. 00 хв, у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 , каб. № 1. Доказів того, що позивач чи його представник прибули на слухання справи у вказаний час матеріали справи не містять, як і не містять їхніх клопотань про витребування доказів, з поданням яких вони мають складнощі. 
Щодо посилань позивача на дані із застосунку Резерв + (а.с. 17), згідно яких відповідач ще 16.04.2025 р., звернувся до Нацполіції для доставлення його для складення протоколу за неприбуття за повісткою до ТЦК та СП, то суд не вбачає їх зв`язку з обставинами притягнення його до адміністративної відповідальності за спірною постановою. 

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності відбулося за наявності належних і допустимих доказів його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та згідно порядку притягнення до адміністративної відповідальності. 
Згідно ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності відбулося за наявності належних і допустимих доказів його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та згідно порядку притягнення до адміністративної відповідальності. Тому підстав для задоволення позову суд не вбачає.
На підставі ст. 139 КАС України позивачу не відшкодовуються понесені ним судові витрати через відмову у задоволенні його позову у повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 5-6; 8-9, 11, 241 - 245, 250, 293, 295 КАС України, -      
В и р і ш и в :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про оскарження постанови про адміністративне правопорушення - відмовити.
Рішення може бути оскаржено протягом 10 днів з дня його проголошення до П`ятого апеляційного адміністративного суду. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач – ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач –  ІНФОРМАЦІЯ_6 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Суддя  Л.І. Селіщева