П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/2016/26	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
суддів – Джабурія О.В.,
– Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 травня 2026 року, прийняте у складі суду судді Самойлюк Г.П. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,- 

В С Т А Н О В И В:

У січні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому позивач просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 № 091630025124 від 23.01.2026;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 для обчислення розміру пенсії періоду навчання з 01.09.1982 по 13.11.1983 та з 13.11.1985 по 01.06.1987; з 01.09.1987 по 01.09.1991 та здійснити перерахунок і виплату пенсії за віком з урахуванням зарахованого стажу навчання, починаючи з дати призначення пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 травня 2026 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 № 091630025124 від 23.01.2026 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.01.2026 року, зарахувавши до страхового стажу періоди навчання з 01.09.1982 по 13.11.1983 та з 13.11.1985 по 01.06.1987; з 01.09.1987 по 01.09.1991, та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що при винесенні оскаржуваного рішення судом порушено норми матеріального права, тому просить скасувати оскаржуване рішення та винести нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відсутні підстави для зарахування до страхового стажу періоди навчання, а довідка про навчання від 05.12.2025 № 19.15/499, яка видана Донецькою народною республікою, не врахована, оскільки будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч 3 ст. 9 Закону “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” від 15.04.2014 р. № 1207-VII, є недійсним і не створює правових наслідків.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою з м. Донецьк, що підтверджується довідкою від 29.04.2022 № 2615-7001058560 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
10.06.2025 року ОСОБА_1 звернувся через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
За результатами опрацювання вказаної заяви ОСОБА_1 з 14.06.2025 призначено пенсію за віком у розмірі 7930,03 грн., проте 12.07.2025 року інформація щодо розміру пенсії змінилась та значиться - 6991,38 грн.
17.08.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою щодо розміру пенсії.
Листом від 11.09.2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області надано відповідь та повідомлено, що при перевірці справи Головним управлінням встановлено, що до загального страхового стажу безпідставно враховані періоди навчання з 01.09.1987 по 05.07.1993 (6 років) згідно з наданим дипломом серії НОМЕР_1 від 05.07.1993, оскільки період навчання перетинається з періодом роботи (згідно з записами трудової книжки прослідковується період працевлаштування з 1991 року) та з 01.09.1982 по 01.06.1987 згідно з дипломом від 01.06.1987 серії НОМЕР_2 , який перетинається з проходженням військової служби. Отже, для врахування до страхового стажу вищевказаних періодів навчання, необхідно надати уточнюючі довідки про навчання на денній формі із зазначенням підстав видачі (номери наказів про зарахування/відрахування з навчання). Іншого нормами чинного законодавства непередбачено. Зважаючи на зазначене, Головним управлінням 18.07.2025 направлено лист до Головних управлінь Пенсійного фонду України у Житомирській та Дніпропетровській областях щодо перегляду рішення про призначення пенсії. 06.08.2025 (за узгодженням вищезазначених управлінь Пенсійного фонду України) пенсію перераховано з 14.06.2025. Після проведеного перерахунку розмір пенсії, обчисленої від страхового стажу 35 років 4 місяці 27 днів (коефіцієнт стажу 0,35333) та заробітку, врахованого за період з 01.07.2000 по 31.05.2025 (відповідно до даних персоніфікованого обліку, коефіцієнт заробітку 1,31414), з 14.06.2025 становить 6991,38 грн.
15.01.2026 року ОСОБА_1 звернувся через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії, до якої додав архівну довідку ДНТУ від 05.12.2025 року.
23.01.2026 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, за принципом екстериторіальності, прийнято рішення № 091630025124, яким відмовлено у перерахунку пенсії в частині зарахування періоду навчання згідно довідки № 19.15/499 від 05.12.2025, у зв`язку з відсутністю законних підстав.
Вважаючи протиправним рішення відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність у позивача можливості надати відповідну довідку внаслідок знаходження архіву на тимчасово непідконтрольній українській владі території, не позбавляє позивача права на отримання пенсії, а тому посилання відповідача на ті обставини, що спірні довідки підписані посадовими особами підприємств окупаційної влади, є безпідставними, а неврахування довідок є порушенням конституційних прав позивача на отримання належного пенсійного забезпечення.
Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно положень статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі також - Закон №1058-ІV).
Частиною 1 статті 8 Закону № 1058-IV передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону № 1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до статті 24 Закону №1058-ІV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в поряду встановленому Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (надалі також -Порядок №637) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п.20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію, для трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Отже, підтвердження стажу для призначення пенсії здійснюється на підставі даних трудової книжки, а за їх відсутності, на підставі даних уточнюючої довідки, виданої підприємством, на якому працювала особа.
Так, відповідно до п. «д» ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року, до стажу роботи, який дає право на пенсію, зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах з підготовки кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Пунктом 2.15 Інструкції № 162 в редакції станом на час навчання позивача визначено, що студентам, учням, аспірантам та клінічним ординаторам, які мають трудові книжки, навчальний заклад (наукова установа) вносить записи про час навчання на денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих та середніх спеціальних навчальних закладів, у партійних школах та школах просування. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів, клінічних ординаторів.
Пунктом 8 Порядку № 637 передбачено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Отже, час навчання зараховується до стажу роботи. Навчальний заклад вносить до трудової книжки записи про час навчання на денних відділеннях. Підставою для таких записів є накази навчального закладу про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів, клінічних ординаторів. Час навчання підтверджується, зокрема дипломами, довідками, які містять відомості про періоди навчання.
З матеріалів справи вбачається, що в період з 01.09.1982 по 01.06.1987 ОСОБА_1 навчався в Донецькому гірничому технікумі імені Є.Т. Абакумова, що підтверджується копією диплому НОМЕР_2 від 01.06.1987 року.
В період з 01.09.1987 по 05.07.1993 ОСОБА_1 навчався в Донецькому політехнічному інституті, що підтверджується копією диплому НОМЕР_1 від 05.07.1993 року.
Також, в період навчання з 13 листопада 1983 року по 12 листопада 1985 року проходив військову службу, що підтверджується записами у військовому квитку № НОМЕР_3 .
Крім того, в трудовій книжці НОМЕР_4 містяться записи про проходження ОСОБА_1 виробничої практики з 07.06.1986 року по 04.07.1986 року, з 05.01.1987 року по 03.04.1987 року.
При цьому, суд зауважує, що вказані документи надавались позивачем із заявою про призначення пенсії, а відтак, пенсійний орган достеменно міг встановити обставини навчання позивача в період з 01.09.1982 року по 12.11.1983 року, а також з 13.11.1985 року по 01.06.1987 року у Донецькому гірничому технікумі імені Є.Т. Абакумова (без урахування періоду військової служби), а також в період з 01.09.1987 року по 05.07.1993 року в Донецькому політехнічному інституті.
Крім того, звертаючись до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії ОСОБА_1 надано довідки № 19.15/499 від 05.12.2025, згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.09.1987 року зарахований студентом 1 курса денного навчання Донецького політехнічного інституту (наказ № 1956-03 від 05.08.1987 р.). З 1.09.1991 р. переведений на 5 курс заочного факультету (наказ № 815-04 від 15.08.1991 р.). 05.07.1993 р. був відрахований у зв`язку з закінченням навчання та присвоєнням кваліфікації гірничого інженера-електромеханіка (наказ № 534-04 від 05.07.1993).
Зазначена довідка не була рахована позивачем, оскільки будь-які запити, звернення, довідки чи інші документи, підготовлені або видані органами фонду з територій, які непідконтрольні українській владі, не підлягають реєстрації та виконанню.
Водночас, відповідно до ч.ч. 1 - 2 ст. 4 Закону України від 15.04.2014 р. № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України (у редакції, чинній на час існування спірних правовідносин) на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.
Частиною першою статті 17 вказаного Закону № 1207-VII передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.
Громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території (ч.1 ст. 18 Закону № 1207-VII).
Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2022 року у справі №243/4336/17 зазначив:
«Суд вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах "Лоізіду проти Туреччини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".
При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
Враховуючи викладене, Суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення як громадянину, який працював на роботах зі шкідливими умовами праці.
Те, що Пенсійний орган через проведення АТО (антитерористичної операції) позбавлений можливості провести перевірку відповідності записів довідок первинним документам, не покладає надмірного тягаря та обов`язку на позивача, оскільки довідки містять усі необхідні реквізити та відомості».
Отже, відсутність у позивача можливості надати відповідну довідку внаслідок знаходження архіву на тимчасово непідконтрольній українській владі території, не позбавляє позивача права на отримання пенсії, а тому посилання відповідача на ті обставини, що спірні довідки підписані посадовими особами підприємств окупаційної влади, є безпідставними, а неврахування довідок є порушенням конституційних прав позивача на отримання належного пенсійного забезпечення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 23 січня 2018 року у справі № 583/392/17, від 30 жовтня 2018 року у справі №234/3038/17, від 11 грудня 2018 року у справі № 360/1628/17, від 23 грудня 2019 року у справі № 235/2773/17 та від 04 березня 2020 року у справі № 235/2008/17, від 08 квітня 2020 року у справі №242/1568/17.
Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 травня 2026 року – залишити без задоволення. 
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 травня 2026 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: Н.В. Вербицька