| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/30081/20 Суддя (судді) першої інстанції: Петричкович А.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючий суддя Парінов А.Б.,
судді:  Беспалов О.О.,
Кравченко Є.Д.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0193993315 від 09.04.2020, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, у якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 09.04.2020 № 0193993315. Позов подано у грудні 2020 року до Окружного адміністративного суду міста Києва; ухвалою від 31.03.2025 справу № 640/30081/20 прийнято до провадження Хмельницьким окружним адміністративним судом.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що сплатив усю суму єдиного податку за 2019 рік, зокрема за перше півріччя 2019 року в розмірі 76 932,10 грн, що підтверджується платіжними документами. Правильність поданої податкової звітності контролюючий орган не заперечує, а тому висновок податкового органу про заниження єдиного податку за 2019 рік на суму 76 932,10 грн та похідне податкове повідомлення-рішення є безпідставними.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 22.09.2025 адміністративний позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 09.04.2020 № 0193993315.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач надав податкові декларації платника єдиного податку за півріччя 2019 року, три квартали 2019 року та за 2019 рік, а також платіжні документи № 246 від 17.05.2019 та № 210 від 19.08.2019 на загальну суму 76 932,10 грн, тобто саме на ту суму, яку контролюючий орган визначив як занижену. За наслідками оцінки цих доказів суд встановив відсутність факту несплати чи заниження єдиного податку за 2019 рік, а відтак і відсутність підстав для застосування штрафних (фінансових) санкцій. Суд першої інстанції наголосив, що обов`язок доведення правомірності оскаржуваного рішення покладено на відповідача, який доводи та докази позивача не спростував.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у м. Києві подало апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України щодо його законності та обґрунтованості. Зазначає, що за результатами камеральної перевірки встановлено декларування платником суми єдиного податку в меншому розмірі, ніж визначено за наслідками перевірки, чим порушено вимоги пункту 293.3 статті 293 Податкового кодексу України. Посилається на те, що предметом камеральної перевірки може бути встановлення заниження податкового зобов`язання, на підтвердження чого наводить правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 16 січня 2024 року у справі № 440/2547/22 та постанові судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів від 19 квітня 2022 року у справі № 816/687/16. Вказує, що податкова декларація за 2019 рік № 9333861835 містить некоректні відомості у рядках 13 та 14, а також зазначає, що станом на звітну дату до контролюючого органу не надходили податкові декларації платника єдиного податку за період з першого кварталу 2019 року по третій квартал 2019 року.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, мотивуючи це наступним.
Судом встановлено, що на підставі акта камеральної перевірки податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця від 11.03.2020 № 188/26-15-33-15-11/3156815476 контролюючий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 09.04.2020 № 0193993315, яким за порушення пункту 293.3 статті 293, пункту 296.7 статті 296 Податкового кодексу України збільшив суму грошового зобов`язання з єдиного податку на 76 932,10 грн та застосував штрафні (фінансові) санкції в розмірі 19 233,03 грн на підставі пункту 123.1 статті 123 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.
Згідно з підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (…), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального. Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
Відповідно до пункту 293.3 статті 293 Податкового кодексу України відсоткова ставка єдиного податку для платників третьої групи встановлюється у розмірі: 1) 3 відсотки доходу - у разі сплати податку на додану вартість згідно з цим Кодексом; 2) 5 відсотків доходу - у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку.
Згідно з пунктом 296.7 статті 296 Податкового кодексу України податкова декларація складається наростаючим підсумком з урахуванням норм пунктів 296.5 і 296.6 цієї статті.
Відповідно до пункту 300.1 статті 300 Податкового кодексу України платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Висновок контролюючого органу про заниження єдиного податку ґрунтується виключно на тому, що станом на дату складення акта перевірки в інформаційній системі "Податковий блок" була відсутня інформація про подання позивачем податкових декларацій за перший - третій квартали 2019 року, а податкова декларація за 2019 рік містила, на думку органу, некоректні дані в рядках 13 та 14. Разом з тим цей висновок спростовано наявними у справі доказами. Позивач надав податкові декларації платника єдиного податку за півріччя 2019 року, три квартали 2019 року та за 2019 рік, а також платіжні документи № 246 від 17.05.2019 та № 210 від 19.08.2019 на загальну суму 76 932,10 грн, що дорівнює саме тій сумі, яку орган визначив як занижену. Автентичність цих документів та факт сплати податку контролюючий орган не спростував і доказів на противагу не подав. За таких обставин, з урахуванням частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення правомірності податкового повідомлення-рішення відповідач не виконав. А отже доводи апеляційної скарги про заниження позивачем суми єдиного податку, некоректність даних декларації та неподання квартальних декларацій не знайшли підтвердження.
Посилання апелянта на постанову Верховного Суду у складі судової палати від 19.04.2022 у справі № 816/687/16 та постанову Верховного Суду від 16.01.2024 у справі № 440/2547/22 наведеного не спростовує. У постанові від 19.04.2022 у справі № 816/687/16 Верховний Суд зазначив: "Виявлене за результатами камеральної перевірки податкової декларації (розрахунку) заниження платником податку суми податкового зобов`язання внаслідок застосування ставки податку іншої, ніж встановлено нормою ПК, є достатньою підставою для визначення контролюючим органом відповідно до пункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК суми грошових зобов`язань". Наведена практика стосується заниження, яке безпосередньо випливає зі змісту самої декларації (застосування хибної ставки податку) та виявляється за даними податкової звітності. У цій же справі заниження ставки податку відсутнє: позивач застосував ставку 5 відсотків, задекларував і сплатив спірну суму, а твердження про заниження ґрунтується не на змісті декларації, а на розбіжності між даними інформаційної системи та фактично поданими деклараціями і платіжними документами, яка вирішується на користь платника.
При цьому предмет камеральної перевірки є обмеженим. У постанові від 16.10.2025 у справі № 805/2832/17-а Верховний Суд зазначив: "Перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється". Предметом дослідження камеральної перевірки можуть бути лише дані податкових декларацій платника та інші дані, визначені підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, зокрема правильність відображення показників як результатів арифметичних дій та методологія їх проведення; установлення ж дійсної суми податкового зобов`язання за наслідками дослідження первинних документів виходить за межі камеральної перевірки. Таким чином, за наявності поданих позивачем декларацій та доказів сплати податку висновок про заниження, зроблений лише за даними інформаційної системи, не може бути підставою для збільшення грошового зобов`язання.
Доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України є необґрунтованими, оскільки оскаржуване рішення ухвалено на підставі повно з`ясованих обставин справи, підтверджених дослідженими доказами, з наданням оцінки доводам сторін, а тому є законним і обґрунтованим.
Відповідно до підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України однією з підстав самостійного визначення контролюючим органом суми грошових зобов`язань платника податків є те, що дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках. Згідно з пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. Оскільки факт заниження єдиного податку не знайшов підтвердження, відсутня і передбачена наведеними нормами підстава для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій.
Таким чином, суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, дав правильну правову оцінку спірним правовідносинам і ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.
Відповідно до частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді: О.О. Беспалов
Є.Д. Кравченко

(Повний текст постанови суду виготовлено 15 вересня 2026 року)