ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року
м. Київ

справа № 522/7480/24
провадження № 51-2603 км 25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2025 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року стосовно
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Леніне Фрунзівського району
Одеської області, який зареєстрований
за адресою: 
АДРЕСА_1 , 
фактично мешкає: 
АДРЕСА_2 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Приморський районний суд м. Одеси вироком від 22 травня 2025 року, залишеним без змін ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року, засудив ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
За змістом судових рішень ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
04 грудня 2023 року о 08:00 ОСОБА_7 , будучи охоронцем агентства «Секюріті Груп», заступив разом з іншими охоронцями на чергування на автостанцію «Привоз» на вул. Новощіпний ряд, 5 у м. Одесі.
Перед комендантською годиною приблизно о 23:00 до ОСОБА_7 на автостанцію прийшов ОСОБА_8 , який попросився переночувати у приміщенні автостанції, на що ОСОБА_7 погодився. 
05 грудня 2023 року приблизно о 05:00 один з охоронців ОСОБА_9 виявив відсутність ОСОБА_8 , який спав на лавці, та скриньки з грошима на благодійність, коштів з чоловічого туалету. 
ОСОБА_7 разом із охоронцем ОСОБА_9 та його товаришем ОСОБА_10 , допускаючи, що крадіжку міг скоїти ОСОБА_8 , пішли шукати останнього.
Знайшовши ОСОБА_8 , який був у стані алкогольного сп`яніння, біля смітникового контейнера, вони притягли його до автостанції та спустили в підвальне приміщення, поклавши його на підлогу.
Будучи обуреним поведінкою ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що той перебуває у безпорадному стані, лежачи на підлозі, наніс йому численні удари кулаками та ногами в голову, шию, тулуб, живіт та по кінцівках, спричинивши ОСОБА_8 тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості:
- легкі - у вигляді садна з синцем лобової ділянки, синця спинки носа в ділянці перенісся, синця із садном кінчика носа, садна носогубної складки зліва, лівої щоки; синця правої бокової поверхні шиї; садна передньої поверхні грудної клітки зліва в верхній третині; синця та двох саден лівого плеча на передньо-внутрішній поверхні в верхній третині, трьох саден лівого колінного суглоба на передній поверхні, садна в ділянці зовнішньої поверхні лівого тазостегнового суглобу;
- середньої тяжкості - у вигляді синця лівої бокової поверхні грудної клітки, в нижній третині, в проекції 8,9-го ребер по задній пахвовій лінії, поперечного перелому 9-го лівого ребра по передній пахвовій лінії з крововиливами в міжреберних м`язах;
- тяжкі - у вигляді крововиливу в підшкірно-жировій клітковині передньої поверхні живота, розриву - розчавлення головки підшлункової залози та розриву правої частки печінки на вісцеральній поверхні, крововиливи в черевну порожнину, які перебувають у прямому наслідковому зв`язку зі смертю.
Після чого поліцейські, прибувши на місце виклику та побачивши тяжкий стан ОСОБА_8 , викликали швидку допомогу. Лікарі поклали ОСОБА_8 до машини та повезли до реанімаційного відділення МКЛ-9 у м. Одесі, але дорогою до лікарні ОСОБА_8 від отриманих тілесних ушкоджень помер.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із судовими рішеннями стосовно ОСОБА_7 через однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що суди:
- не зважили на показання ОСОБА_7 про те, що він наніс лише два удари долонями в обличчя та штовхнув потерпілого ногою в стегно, діяв не за попередньою змовою групою осіб, не домовлявся про спільне вчинення злочину, не є співвиконавцем заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеню тяжкості;
- врахували суперечливі показання свідків, які говорили про нанесення ударів іншими особами, та послалися на показання, яких вони не давали;
- безпідставно відмовили в задоволенні клопотання сторони захисту про призначення додаткової комісійної судово-медичної експертизи;
- не з`ясували, чи була надана потерпілому кваліфікована медична допомога, та обставини крадіжок на автовокзалі;
- неправильно кваліфікували дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК через недоведеність його умислу на заподіяння саме тяжких тілесних ушкоджень.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги, просив залишити без зміни оскаржувані судові рішення.
Мотиви Суду
Положеннями ст. 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги; при цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ст. 412 КПК).
Зі змісту ст. 370 КПК убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства.
Згідно з приписами статей 370, 419 КПК в ухвалі апеляційного суду мають бути наведені належні й достатні мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. Судове рішення повинно бути ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК.
При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Отже закон вимагає від суду проаналізувати всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надати на них мотивовані відповіді. Недотримання цих положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке згідно зі ст. 438 КПК тягне за собою скасування судового рішення.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції, і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.
Колегія суддів касаційного суду вважає, що суд апеляційної інстанції вказаних вимог закону при перегляді вироку місцевого суду стосовно ОСОБА_7 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 дотримався не в повній мірі.
Приморський районний суд м. Одеси вироком від 22 травня 2025 року визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, та засудив його до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Не погоджуючись із цим вироком, захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, покликаючись на однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, просив його скасувати, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 - закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК.
Суд апеляційної інстанції за результатом розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 залишив оскаржуваний вирок без змін.
Проте суд апеляційної інстанції не дав ґрунтовних відповідей на доводи захисника про те, що суд першої інстанції:
- врахував показання свідків, у тому числі, надані під час слідчих експериментів, суперечності в яких не були усунуті;
- неправильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК з огляду на те, які саме тілесні ушкодження він спричинив потерпілому;
- достатньо не відреагував на відомості, викладені в протоколі слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_11 , який підтвердив нанесення потерпілому ударів по тулубу, що співпадає з показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 . 
Залишаючи вирок суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції послався на ті ж самі докази й обставини, які оспорювались, обмежившись лише загальними формулюваннями про доведеність винуватості ОСОБА_7 , переліком письмових доказів без надання їм своєї оцінки та фактично продублювавши висновки місцевого суду.
При цьому суд апеляційної інстанції не навів в ухвалі переконливих мотивів для спростування доводів захисника та обґрунтованих підстав, через які залишив їх без задоволення.
Крім того, колегія суддів звертає увагу й на те, що суд апеляційної інстанції, викладаючи встановлені судом першої інстанції обставини та погоджуючись із тим, що ОСОБА_7 , серед іншого, умисно спричинив ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесні ушкодження, не надав оцінки інформації, відображеній в постанові від 26 квітня 2024 року про виділення з даного кримінального провадження матеріалів досудового розслідування за ч. 1 ст. 122 КК щодо можливої причетності до нанесення потерпілому згаданих тілесних ушкоджень й іншою невстановленою особою. 
Відтак колегія суддів уважає, що суд апеляційної інстанції не повною мірою дотримався вимог ст. 419 КПК, не надав на доводи апеляційної скарги вичерпних відповідей, не провів всебічного та повного аналізу обставин кримінального провадження, не здійснив належної оцінки за критеріями статей 94, 404 КПК як кожного доказу, так і сукупності доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.
За цих обставин ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК, а допущені цим судом порушення вимог кримінального процесуального закону в силу положень ч. 1 ст. 412 цього Кодексу є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, та, як наслідок, могли би потягти за собою неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК).
Оскільки оскаржена ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню через допущення істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, то Суд позбавлений можливостей перевірити інші доводи касаційної скарги сторони захисту. 
Тому касаційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду стосовно ОСОБА_7 - скасуванню на підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати викладене та ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.
Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд
постановив:
касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року стосовно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3