ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/7612/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2026 року м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Мричко Н.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі за текстом позивач, ОСОБА_1 ) до Львівської міської ради код ЄДРПОУ 04055896, місцезнаходження: 79008, Україна, Львівська обл., м. Львів, площа Ринок, буд., 1 (далі за текстом відповідач), в якій просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Львівської міської ради щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 (зареєстрована 17.03.2026 року за №3-Ш-5047/АП-2403) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування на АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, орієнтовною площею 0,0024 га (кв. м);
- зобов`язати Львівську міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування на АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, орієнтовною площею 0,0024 га (кв. м).
Позовні вимоги обґрунтовані бездіяльністю відповідача щодо належного розгляду заяви позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування на АДРЕСА_2 , для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, орієнтовною площею 0,0024 га (кв. м). Зазначає, що відповідач не здійснив розгляд його заяви в порядку передбаченому законом, а отже його бездіяльність підлягає визнанню протиправною із застосуванням такого способу захисту, що забезпечить відновлення прав позивача.
Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. Відзив обґрунтований тим, що згідно із ухвалою Львівської міської ради від 08.07.2021 № 1081 «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради» до компетенції управління земельних ресурсів департаменту природних ресурсів та будівництва Львівської міської ради віднесено підготовку проєктів ухвал міської ради у сфері земельних відносин (передача у приватну власність земельних ділянок, надання у користування земельних ділянок, надання дозволів на виготовлення, розроблення документацій із землеустрою, затвердження документацій із землеустрою, а також викупу та вилучення земель тощо). Зазначає, що з матеріалів позову вбачається, що заява позивача від 17.03.2026 № 3-Ш-5047/ АП-2403 була розглянута уповноваженим виконавчим органом Львівської міської ради, про що свідчить лист Управління земельних ресурсів департаменту природних ресурсів та будівництва Львівської міської ради від 08.04.2026 № 2403-вих-48846.
Вказує, що оскільки суб`єктом подання проєкту рішення про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою є управління земельних ресурсів, в даному випадку відсутня бездіяльність Львівської міської ради при розгляді заяви позивача.

Відповідно до пункту третього частини третьої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України) суд зазначає, що ухвалою від 24.04.2026 суддя прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила провадження у справі без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Частиною п`ятою статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні сторони у справі не звертались.
Дослідивши матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив таке.

ОСОБА_1 є власником об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: нежитлової будівлі літ. А-1 загальною площею 35,2 кв.м. (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1135087446101) відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №274242423 від 10.09.2021 року та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №472321758 від 10.04.2026.
10.03.2026 позивач звернувся до Львівської міської ради із заявою, якою просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування на АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, орієнтовною площею 0,0024 га (кв. м).
Відповідно до листа Департаменту природних ресурсів та будівництва Управління земельних ресурсів Львівської міської ради від 08.04.2026 №2403-вих-48846 позивачу повідомлено таке.
«Роз`яснюємо, що відповідно до листа юридичного департаменту від 31.03.2026 №4-2901-3798 (копія додається) інформовано, що постановою Львівського апеляційного суду від 25 червня 2024 року у справі № 465/2267/17 (залишеною без змін постановою Верховного Суду від 12.03.2025) апеляційну скаргу Львівської міської ради задоволено. Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 17 липня 2017 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 17 липня 2017 року порушується право Львівської міської ради як власника земельної ділянки (в тому числі по вул. Личаківській, 152А у м. Львові), на володіння та розпорядження належним їй нерухомим майном земельними ділянками, на яких розташовані спірні об`єкти, оскільки предметом затвердженої судом мирової угоди є об`єкти, які знаходяться на землях комунальної власності територіальної громади міста Львова. Документів, які засвідчували б право власності чи право користування відповідачів земельними ділянками, немає. Дозвільних документів для будівництва об`єктів нерухомого майна та прийняття в експлуатацію завершених будівництвом об`єктів, які знаходяться на зазначених земельних ділянках, немає. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 27.01.2026 у справі № 463/2900/24 припинено право власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю загальною площею 35,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1135087446101) шляхом скасування державної реєстрацію права приватної власності на таку з закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи. Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди Львівській міській раді у розпорядженні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом знесення самовільно збудованої нежитлової будівлі загальною площею 35,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1135087446101). Враховуючи наведене, питання порушене у зверненні від 17.03.2026 №3-Ш 5047/АП-2403 не може бути вирішено».
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду заяви від 10.03.2026 в порядку передбаченому законом, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з такого.
Відповідно до частини другої статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до частин першої-третьої статті 116 Земельного кодексу України (далі за текстом ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини сьомої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
За приписами частини першої статті 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі: проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) та/або надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; технічних документацій із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок у разі поділу та/або об`єднання земельних ділянок.
Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.
Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.
Так, відповідно до абзаців першого та другого частини другої статті 123 ЗК України Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за документацією із землеустрою, звертається з заявою про надання дозволу на розробку документації із землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У заяві зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До заяви додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Нормами частини третьої статті 123 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає заяву і дає дозвіл на розроблення документації із землеустрою або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації заяви Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, і якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.
Згідно з частиною 1 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад. Такі питання вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради (стаття 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").
Із системного аналізу зазначених норм слідує, що питання безоплатної передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян належить до компетенції органу місцевого самоврядування, яким в цьому випадку є Львівська міська рада.
При цьому, орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, надає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або ж мотивовану відмову у його наданні лише у формі рішення, прийнятого на пленарному засіданні відповідної ради.
Крім того, варто врахувати й те, що законом визначено місячний строк для розгляду органом місцевого самоврядування клопотання громадянина про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
З цією метою частиною 5 статті 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності не рідше ніж один раз на місяць.
В той же час, за результатами розгляду заяви позивача, Департаментом природних ресурсів та будівництва Управління земельних ресурсів Львівської міської ради від 08.04.2026 №2403-вих-48846 роз`яснено зокрема, що питання порушене у зверненні позивача №3-Ш 5047/АП-2403 не може бути вирішено.
На переконання суду, надіслання вказаного листа виконавчим органом Львівської міської ради - Департаментом природних ресурсів та будівництва Управління земельних ресурсів Львівської міської ради, не може вважатися вирішенням безпосередньо Львівською міською радою, як органом місцевого самоврядування питання щодо надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом, зокрема у постанові від 22.01.2020 у справі №346/5791/16-а.
Суд зазначає, що Департаментом природних ресурсів та будівництва Управління земельних ресурсів Львівської міської ради не є тим органом, який уповноважений приймати рішення про надання або відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою.
Департамент природних ресурсів та будівництва Львівської міської ради є виконавчим органом Львівської міської ради відповідно до ухвали міської ради від 04.02.2021 № 32 “Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів“, утвореним відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що суб`єктом подання проектів рішень для винесення на сесію Львівської міської ради з питань надання дозволу (відмови у наданні) на розробку проектів землеустрою є Департамент земельних ресурсів.
Тобто, Департамент уповноважений готувати та подавати в установленому порядку проекти рішень з питань передачі земельних ділянок у власність громадян та юридичних осіб, які виносяться на пленарне засідання ради, проте не приймати самостійно рішення з питань надання чи відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки з земель комунальної власності.
В свою чергу, відповідно до змісту листа Департаменту земельних ресурсів, останні за своїм змістом, є роз`ясненням та не є рішенням суб`єкта владних повноважень.
На переконання суду, такі дії відповідача не є законним способом поведінки суб`єкта владних повноважень, а надісланий лист не є рішенням у розумінні положень ЗК України.
Крім цього, суд звертає увагу на те, що на момент прийняття рішення у справі відповідач не подав доказів прийняття будь-якого із передбачених приписами ЗК України рішення за результатами розгляду заяви позивача.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 квітня 2018 року у справі № П/9901/137/18 висловила позицію, згідно з якою «протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені».
У подальшому аналогічні висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 11 квітня 2019 року у справі № 810/1367/14, від 05 березня 2020 року у справі № 804/50/17 та від 15 грудня 2021 року у справі № 300/34/20.
У постанові від 21 жовтня 2021 року у справі № 1640/2469/18 Верховний Суд зазначив, що листи є проміжними відповідями на звернення, які не містять чіткого та однозначного рішення про відмову, а отже не можуть вважатися відмовою у розумінні закону.
Отже, у спірних правовідносинах, відповідач з передбачених законодавством рішень у спосіб, встановлений законом (питання регулювання земельних відносин вирішується виключно на пленарних засіданнях ради) не прийняв.
Отже, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про розгляд відповідачем заяви позивача.
Суд зауважує, що неналежний розгляд заяви про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою у встановлений статтею 123 ЗК України місячний строк є бездіяльністю відповідача. 
З огляду на викладене, суд вважає протиправною бездіяльність Львівської міської ради щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 (зареєстрована 17.03.2026 року за №3-Ш-5047/АП-2403) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування на АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, орієнтовною площею 0,0024 га (кв. м).
Щодо позовної вимоги в частині зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування на АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, орієнтовною площею 0,0024 га (кв. м).
Суд зазначає, що протиправна бездіяльність відповідача полягає у не належному розгляді заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.11.2019 у справі № 509/1350/17 оцінюючи ефективність обраного судом способу захисту (зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву) зазначила, що «суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. При цьому застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою. Разом з тим наведених обставин судами не встановлено. Оцінка правомірності відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою стосувалася лише тих мотивів, які наведені відповідачем у оскаржуваному рішенні. Однак суди не досліджували у повній мірі, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усіх інших умов для отримання ним такого дозволу. Отже, як зазначила Велика Палата Верховного Суду, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну заяву позивача про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою».
Таким чином, вимога позивача про зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування на АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, орієнтовною площею 0,0024 га (кв. м) є передчасною, оскільки відповідач ще не прийняв жодного рішення за результатами розгляду заяви позивача.
Керуючись частиною другою статті 9 КАС України, суд з метою ефективного захисту прав позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування на АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, орієнтовною площею 0,0024 га (кв. м) та прийняти вмотивоване рішення.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.
Відповідно до статті 139 КАС України з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1064,96 грн. 
Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-76, 139, 241-246, 250, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Львівської міської ради щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 (зареєстрована 17.03.2026 року за №3-Ш-5047/АП-2403) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування на АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, орієнтовною площею 0,0024 га (кв. м).

Зобов`язати Львівську міську раду (код ЄДРПОУ 04055896, місцезнаходження: 79008, Україна, Львівська обл., м. Львів, площа Ринок, буд., 1) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування на АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, орієнтовною площею 0,0024 га (кв. м) та прийняти вмотивоване рішення.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з бюджетних Львівської міської ради (код ЄДРПОУ 04055896, місцезнаходження: 79008, Україна, Львівська обл., м. Львів, площа Ринок, буд., 1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн 96 копійок.

Рішення суду першої інстанції набуває чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Мричко Н.І.