Провадження № 2/742/645/26 
Єдиний унікальний № 742/6470/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 липня 2026 року м. Прилуки 

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області
в складі головуючого судді Давидчука Д.П.,
за участю секретаря судового засідання Сумцової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Прилуки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частин житлового будинку та частин земельної ділянки.
ВСТАНОВИВ:
І. Суть справи.
Представник позивача ОСОБА_3 , в інтересах позивача ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на частин житлового будинку та частин земельної ділянки.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач, ОСОБА_1 , перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, ОСОБА_2 з 25.01.2013 року. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07.11.2024 року у справі № 742/5867/24 шлюб між сторонами розірвано.
Під час перебування у шлюбі за спільні кошти подружжя було придбано житловий будинок загальною площею 84,5 кв. м, житловою площею 59,2 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 05.05.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Радченком С. В., зареєстрованого в реєстрі за № 1033, а також земельну ділянку кадастровий номер 7410700000:05:003:0335, площею 0,0538 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 05.05.2021 року, посвідченого тим самим нотаріусом та зареєстрованого в реєстрі за № 1036.
Правовстановлюючі документи на зазначене нерухоме майно за спільною згодою подружжя були оформлені лише на ім`я відповідача. Водночас спірне майно було набуте сторонами під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, а тому відповідно до вимог сімейного законодавства є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
У зв`язку з цим позивач змушений звернутися до суду з даним позовом про визнання за ним права власності на 1/2 частки житлового будинку та 1/2 частки земельної ділянки як на майно, набуте подружжям у період шлюбу, а також про стягнення з відповідача понесених ним судових витрат.

ІІ. Процесуальні рішення у справі.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 листопада 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 травня 2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

ІІІ. Позиції сторін.
У судове засідання Позивач та його представник не з`явилися, але надали суду заяву, в якій просять розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують.
Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, надала до суду відзив у якому вказала про визнання позовних вимог у частині визнання права власності на 1/2 частки житлового будинку та 1/2 частки земельної ділянки як на майно, набуте подружжям у період шлюбу.
Відповідач також надала заяву про визнання позову у частині визнання права власності на 1/2 частки житлового будинку та 1/2 частки земельної ділянки як на майно, набуте подружжям у період шлюбу.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2  перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.01.2013 року
Згідно з рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07.11.2024 у справі № 742/5867/24 шлюб між сторонами розірвано.
Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 05.05.2021, посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Радченком С. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1033, було придбано житловий будинок загальною площею 84,5 кв. м, житловою площею 59,2 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 05.05.2021, посвідченим приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Радченком С. В. та зареєстрованим у реєстрі за № 1036, було придбано земельну ділянку кадастровий номер 7410700000:05:003:0335, площею 0,0538 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

V. Норми права, які підлягають застосуванню та висновки суду.
Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно ч.1 ст. 69 Сімейного кодексу України Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Оскільки спірне майно було набуте сторонами під час перебування у шлюбі за спільні кошти подружжя, воно є об`єктом права спільної сумісної власності та підлягає поділу в рівних частках між сторонами.
Щодо способу захисту цивільного права, суд зазначає таке. Так, як виснував Верховний Суд в справі №565/495/18 від 15.04.2020, поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі.
Враховуючи викладені обставини, а також те, що відповідач визнає позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. 

VI. Розподіл судових витрат.
Враховуючи, що позов підлягає задоволенню, а також з огляду на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат відповідно до статей 141, 142 ЦПК України.
Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2 776,97 грн.
Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України, у разі визнання позову до початку розгляду справи по суті позивачу з державного бюджету повертається 50 % сплаченого судового збору, що становить 1 388,49 грн.
Інша частина судового збору у розмірі 1 388,48 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача як витрати, пов`язані з розглядом справи.

VІІ. Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правову допомогу.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до ч. ч. 1 - 6 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
У частинах першій, другій статті 137 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частинами третьою - п`ятою статті 137 зазначеного Кодексу, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
За змістом пункту 1 частини другої статті 137, частини восьмої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.
Як уже зазначалося, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині другій статті 141 Цивільного процесуального кодексу України. Проте у частині третій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Відповідно до частини третьої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною другою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин четвертої, п`ятої та дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку / дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами четвертою - п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Такі докази, відповідно до частини першої статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
При цьому, згідно з статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.
Позивачем здійснено орієнтовний розрахунок судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи у розмірі 25 000 грн. Водночас у прохальній частині позовної заяви конкретна сума витрат на професійну правничу допомогу не визначена, а також не надано жодних належних та допустимих доказів фактичного понесення таких витрат, зокрема договору про надання правничої допомоги, актів виконаних робіт чи платіжних документів, тощо.
Аналогічно, відповідачем заявлено вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 30 000 грн, однак жодних доказів фактичного понесення зазначених витрат до матеріалів справи також не надано.
Відповідно до вимог ЦПК України, судові витрати, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу, підлягають відшкодуванню лише за умови їх документального підтвердження та доведення їх розміру.
За таких обставин, оскільки жодною зі сторін не надано належних та допустимих доказів понесення витрат на правничу допомогу, підстав для їх стягнення суд не вбачає.
Таким чином, заявлені сторонами вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст.ст.12, 13, 76-81, 141,142, 200, 263-265 ЦПК України, суд -
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частин житлового будинку та частин земельної ділянки - задовольнити.
В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частини житлового будинку який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частин земельної ділянки кадастровий номер: 7410700000:05:003:0335, площею 0,0538 га за адресою: АДРЕСА_1 .
В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частини житлового будинку яки знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частин земельної ділянки кадастровий номер: 7410700000:05:003:0335, площею 0,0538 га за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 388,48 грн (одна тисяча триста вісімдесят вісім гривень 48 копійок) судового збору.
Повернути ОСОБА_1 1 388,49 грн (одна тисяча триста вісімдесят вісім гривень 49 копійок) судового збору.
Рішення суду може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повний текст судового рішення виготовлено 03.07.2026

Суддя Дмитро ДАВИДЧУК