Справа № 185/13693/26
1-кп/185/1751/26 

В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2026 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участі секретаря - ОСОБА_2 , 

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Павлограді кримінальне провадження № 12026046370000140 від 01 травня 2026 року за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України 

за участі:
прокурора - ОСОБА_4 , 
захисника - адвоката ОСОБА_5 , 
обвинуваченого - ОСОБА_6 , 

В С Т А Н О В И В:

У невстановлені час та місці у ОСОБА_6 виник умисел, спрямований на виготовлення підроблених офіційних документів, які видаються підприємством, яке має право видавати такі документи i яке надає права, з метою ix використання для оформлення права на відстрочку від загальної мобілізації.
Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_6 в один з днів квітня місяця 2026 року (більш точний день під час розслідування не встановлений), перебуваючи за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 , відшукав в мережі Інтернет через особисте листування в месенджері «Telegram», використовуючи при цьому власний мобільний телефон, невстановлену слідством особу, яка обіцяла виготовити завідомо підроблений офіційний документ за грошову винагороду в сумі 2000 доларів США, на що ОСОБА_6 погодився, вступивши тим самим із невстановленою слідством особою у злочинний зговір, спрямований на виготовлення завідомо підробленого офіційного документу, який видається підприємством, яке мaє право видавати такий документ, i який надає права, з метою його використання іншою особою, в якому був зацікавлений ОСОБА_6 

3 метою досягнення обумовленої домовленості із невстановленою слідством особою, ОСОБА_6 приблизно в квітні місяці 2026 року (більш точний час під час розслідування не встановлений), усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи із прямим умислом, надав невстановленій досудовим розслідуванням особі свій фотознімок та анкетні дані, яких було використано невстановленою особою під час виготовлення завідомо підробленого офіційного документу, а саме - довідки N24/в від 06 квітня 2026 року, виданої ТОВ «ЦТОР» (на підтвердження того, що ОСОБА_6 дійсно працює в ТОВ «ЦТОР» за основним місцем роботи, на посаді викладача (педагогічного працівника) навчально-технічного відділу закладу професійної (професійно-технічної) освіти, зі ставкою 0, 75 з режимом роботи з понеділка по п`ятницю з 09.00 до 16.00 та обідньою перервою з 13.00 до 14.00, працює на зазначеній посаді з 03 квітня 2026 року), яка є офіційним документом у розумінні примітки до статті 358 KK України, оскільки видана від імені юридичної ocoби, яка має право видавати документи щодо перебування особи у трудових відносинах, містить передбачені законодавством реквізити, посвідчує юридично значущий факт перебування особи у трудових відносинах та є підставою для реалізації права на відстрочку від призову під час мобілізації. Вказане також узгоджується з положеннями Інструкції, затвердженої наказом M3C України від 04 червня 2002 року за N 113, відповідно до якої офіційними є документи, що підтверджують факти та події, з якими закон пов`язує виникнення, зміну a6o припинення прав i обов`язків.», а також ліцензії Міністерства освіти i науки України серія AE №458826 від 11 липня 2014 року та додатків до неї на 2 аркушах виданої ТОВ «ЦТОР», свідоцтва про атестацію Міністерства освіти i науки України серія PI N040982 від 07 квітня 2017 року та додатків до нього на 2 аркуша, виданої ТОВ «ЦТОР».
В подальшому ОСОБА_6 в квітні місяці 2026 року (більш точний час під час розслідування не встановлений), від невстановленої досудовим розслідуванням ocoби, у поштоматі N46695 ТОВ «Нова Пошта», який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград. вул. Дніпровська, 156, отримав підроблені офіційні документи: довідку №24/в від 06 квітня 2026 року, видану ТОВ «ЦТОР», яка є офіційним документом, ліцензії Міністерства освіти i науки України серія N458826 від 11 липня 2014 року та додатків до неї на 2 аркушах виданої ТОВ «ЦТОР», свідоцтва про атестацію Міністерства освіти i науки України серія PI N040982 від 07 квітня 2017 року та додатків до нього на 2 аркушах, виданої ТОВ «ЦТОР», з метою подальшого її використання для оформлення права на відстрочку від загальної мобілізації.
Також, 06 квітня 2026 ОСОБА_6 , знаючи про те, що наявні у нього офіційні документи, а саме: довідка №24/в від 06.04.2026 видана ТОВ «ЦТОР» (на підтвердження того, що ОСОБА_6 дійсно працює в ТОВ «ЦТОР» за основним місцем роботи на посаді викладача (педагогічного працівника) навчально-технічного відділу закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі ставкою 0,75 з режимом роботи з понеділка по п`ятницю з 09.00 до 16.00 та обідньою перервою з 13.00 до 14.00, працює на зазначеній посаді з 03.04.2026 року), яка є офіційним документом у розумінні примітки до статті 358 KK України, оскільки видана від імені юридичної особи, яка має право видавати документи щодо перебування особи у трудових відносинах, містить передбачені законодавством реквізити, посвідчує юридично значущий факт перебування особи у трудових відносинах та є підставою для реалізації права на відстрочку від призову під час мобілізації. Вказане також узгоджується з положеннями Інструкції, затвердженої наказом M3C України від 04.06.2002 № 113, відповідно до якої офіційними є документи, що підтверджують факти та події, з якими закон пов`язує виникнення, зміну aбо припинення прав i обов`язків», а також ліцензії Міністерства освіти i науки України серія AE N458826 від 11.07.2014 року та додатків до неї на 2 аркушах, виданої ТОВ «ЦТОР», свідоцтва про атестацію Міністерства освіти i науки України серія PI N040982 від 07.04.2017 року та додатків до нього на 2 аркушах, виданої ТОВ «ЦТОР» є підробленими, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність свого діяння, з метою введення в оману працівників центру надання адміністративних послуг, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Шевченка, буд 163 ТЦ «Гулівер», надав вищевказані офіційні документи з метою отримати право на відстрочку від загальної мобілізації, яка діє відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію», затверджений Законом України від 03.03.2022 № 2105-IX, на часткову зміну статті 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» Законом України від 14 січня 2026 року № 4758—IX, та Указом від 27 квітня 2026 року № 343/2026, затвердженим Законом України від 28 квітня 2026 року № 4858-IX), продовженої з 2 серпня 2026 року строк проведення загальної мобілізації на 90 діб, тим самим умисно та протиправно використав завідомо підроблені офіційні документи, які не видавались відповідним підприємством, яке має право видавати такі документи, i які надають права з метою їх використання іншою особою, тим самим використав завідомо підроблені офіційні документи.
Ознаки встановленого судом діяння відповідають ознакам кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.
Дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати за:
- ч. 3 ст. 358 КК України як підроблення іншого офіційного документа, який видається підприємством, яке має право видавати такий документ, і який надає права, з метою використання його іншою особою, вчинене за попередньою змовою групою осіб;
- ч. 4 ст. 358 КК України як використання завідомо підробленого документу.
14 серпня 2026 року між прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за участі захисника укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України, яка надійшла до суду разом з обвинувальним актом. Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до укладеної угоди ОСОБА_6 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, в обсязі висунутого обвинувачення.
ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що він повністю розуміє, що має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину кримінального правопорушення. Також обвинувачений пояснив, що він розуміє наслідки укладення та затвердження угоди у вигляді обмеження права оскаржити вирок згідно з положеннями статей 394 та 424 КПК України, а також відмови від судового розгляду, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, та відмову допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подавати докази, що свідчать на його користь. Також обвинувачений пояснив, що він розуміє характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, вид покарання, який буде застосовано до нього у разі затвердження угоди. Угоду щодо визнання винуватості з прокурором він уклав добровільно, без насильства, примусу чи погроз, та без впливу будь-яких обставин, не обумовлених в угоді. Просив суд затвердити укладену між ним та прокурором угоду про визнання винуватості.
Також зазначив, що розкаєються у вчиненому.
Також судом досліджено характеризуючі дані щодо обвинуваченого, документи стосовно долі речових доказів.
Прокурор, захисник у підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просили цю угоду затвердити і призначити обвинуваченій узгоджену міру покарання.
В угоді передбачено, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.
Розглядаючи у порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим, згідно зі ст. 12 КК України є кримінальними правопорушеннями, які відносяться до кримінального проступку та нетяжкого злочину.
Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Тому суд приходить до висновку, що умови угоди не порушують інтереси сторін і відповідають інтересам суспільства, обвинувачений взмозі виконати взяті на себе зобов`язання та присутні фактичні підстави для визнання його винуватості у скоєнні кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, що встановлено під час допиту обвинуваченого.
Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим відповідають вимогам КПК України та КК України, суд, врахувавши викладені доводи сторін кримінального провадження, дослідивши докази, надані стороною обвинувачення, дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні яких обвинувачується особа, та наявні всі правові та фактичні підстави для затвердження угоди.
Крім того, відповідно до укладеної угоди, сторони погодили покарання відповідно до санкції ч. 3 ст. 358 КК України – у виді позбавлення волі на строк 2 роки; ч. 4 ст. 358 КК України – у виді штрафу у сумі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання погоджене у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком із застосуванням положень ст. 76 КК України. Обвинувачений пояснив, що він розуміє визначене покарання.
Оцінюючи узгоджене покарання на відповідність чинному КК України, суд приходить до висновку, що таке покарання з урахуванням особи обвинуваченого, пом`якшуючих обставин та відсутності обтяжуючих може бути призначено. Так, обвинувачений визнав вину повністю, розкаявся у вчиненому, за місцем проживання характеризується позитивно.
Судові витрати відсутні. 
Долю речових доказів вирішити за правилами ст. 100 КПК України, зокрема сторона обвинувачення зазначила про необхідність повернення телефону та ноутбуку обвинуваченому. Для повернення частини речових доказів у вигляді телефону та ноутбуку необхідно скасувати накладений на них арешт.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 та ОСОБА_6 від 14 серпня 2026 року.
Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, і призначити йому покарання:
- за ч. 3 ст. 358 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.
- за ч. 4 ст. 358 КК України у вигляді вигляді штрафу в розмірі 50 н.м.д. громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточне покарання визначити у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного остаточного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки, зобов`язавши його, згідно з п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_6 не обирати.
Речові докази: 
-довідку від 06.04.2026 року N? 24/в на ім?я ОСОБА_6 , 
ІНФОРМАЦІЯ_2 в 3 примірниках, оригінал заяви від ОСОБА_6 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , додаток до свідоцтва про атестацію серії НОМЕР_1 , на 2 аркушах, свідоцтво про атестацію серії НОМЕР_1 , додаток до ліцензії N? AE N?458826 на 2 аркушах, які поміщено до спец пакета N? NPU 6243203 - зберігати в матеріалах досудового розслідування;
- копії документів на ім?я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (копія паспорту, довідки РНОКПП та роздруківка із мобільного додатка «Резерв+» щодо ОСОБА_6 ) на 4 аркушах, які поміщено до спец пакета N? NPU 6243370 - зберігати в матеріалах досудового розслідування;
- мобільний телефон айфон 17 IMAI НОМЕР_2 , який поміщено до спец пакета № NPU 6395927; ноутбук НР сірого кольору ProBook 430 Gb ID 2R9C6EA#2Q, який поміщено до спец пакета N? NPU 6226532 – повернути обвинуваченому.
Скасувати частково арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 25 травня 2026 року, а саме на мобільний телефон айфон 17 IMAI НОМЕР_2 , який поміщено до спец пакета № NPU 6395927; ноутбук НР сірого кольору ProBook 430 Gb ID 2R9C6EA#2Q, який поміщено до спец пакета N? NPU 6226532. В іншій частині арешт залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами 4,6,7 статті 474 цього Кодексу; прокурором виключно з підстав призначення покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною 4 статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Вирок, якщо інше не передбачено законом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1