ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" вересня 2026 р. Справа№ 910/15985/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Тарасенко К.В.
суддів: Михальської Ю.Б. 
Коробенка Г.П. 

без повідомлення (виклику) учасників справи
розглянувши апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України
на рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2026 
у справі №910/15985/25 (суддя - Пукас А.Ю.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» 
до Моторного (транспортного) страхового бюро України 
про стягнення 66 380, 16 грн

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1.1. короткий зміст позовних вимог 
До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (далі за текстом - ТДВ «Експрес Страхування», Позивач) з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі за текстом - МТСБУ, Відповідач) про стягнення 66 380, 16 грн шкоди, заподіяної страхувальнику Позивача особою, яка є військовим та не має договору страхування, що згідно доводів Позивача свідчить про наявність підстав для здійснення виплати Відповідачем в силу положень пункту 41 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

1.2. короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.02.2026 у справі №910/15985/25 позов Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» - задоволено. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» суму страхового відшкодування - 66 380,16 грн та судовий збір - 2 422,40 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем доведено суду наявність законних підстав для стягнення з Відповідача суми виплаченого страхового відшкодування.

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Моторно (транспортне) страхове бюро України звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2026 по справі №910/15985/25 і ухвалити нове рішення в частині стягнення з МТСБУ коштів та судового збору, яким відмовити позивачу в задоволенні позову щодо Моторного (транспортного) страхового бюро України в повному обсязі.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ
2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2026 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Коробенко Г.П., Кравчук Г.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2026 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/15985/25 та відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2026 у справі до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/15985/25.
До Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/15985/25.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2026 відкрито апеляційне провадження у справі №910/15985/25 за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2026. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
04.06.2026 через систему «Електронний суд» від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Розпорядженням керівника апарату суду від 01.07.2026 у зв`язку з перебуванням судді судді Кравчука Г.А., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.22., 2.3.43. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначити повторний автоматизований розподіл справи №910/15985/25.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2026 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Коробенко Г.П., Михальська Ю.Б.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2026 прийнято до провадження справу №910/15985/25 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді - Коробенко Г.П., Михальська Ю.Б. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Відповідач вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не взяв до уваги позицію відповідача, неправильно застосував норми матеріального права, не з`ясував всіх обставин, що мають значення для справи; позивач не довів обставин, що мають значення для справи, але суд першої інстанції визнав їх встановленими; висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи.
На переконання скаржника, судом не враховано наступного:
- відповідно до рішення суду у цій справі, стягуються кошти на користь Позивача з МТСБУ саме за учасника бойових дій з посиланням на пункт 4-1 Перехідних Закону України № 3720: «У разі відсутності внутрішнього договору страхування у особи, яка належить до категорій, зазначених в абзаці першому цього пункту, за шкоду, заподіяну такою особою у період з 1 січня 2025 року до 30 червня 2025 року, здійснюється регламентна виплата за рахунок коштів фонду захисту потерпілих на умовах, встановлених цим Законом, з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 43 цього Закону. При цьому МТСБУ не має права зворотної вимоги, визначеного пунктом 1 частини другої статті 37 цього Закону, до особи, яка належить до категорій, зазначених в абзаці першому цього пункту, крім випадків, якщо така особа:». Однак зазначена норма позбавляє МТСБУ права на регрес, а не змінює умов здійснення регламентних виплат за незастрахованого та не включає страхові компанії до переліку осіб, які мають права на отримання виплат із фонду захисту потерпілих;
- законодавець не змінює виключний перелік осіб, яким МТСБУ має право здійснити виплату згідно ч. 1 ст. 43 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»;
- Закон № 3720 виключає можливість проведення МТСБУ на користь страховика регламентної виплати з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 43 (за шкоду, заподіяну з вини водія незабезпеченого транспортного засобу), незалежно від наявності чи відсутності у винуватця ДТП статусу учасника бойових дій.

2.3. узагальнені доводи та заперечення іншого учасника справи
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що в рішенні суду першої інстанції правильно застосовані (додержано) норми процесуального та матеріального права, зокрема норми спеціального закону, а саме Закону України № 4369-IX від 17.04.2025 «Про внесення змін до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо компенсації витрат певних категорій осіб».
У свою чергу, за доводами позивача, скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства щодо спростування висновків суду першої інстанції.
Позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 24 лютого 2026 року у справі № 910/15985/25 без змін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
3. ПОЗИЦІЯ СУДУ
3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи
19.03.2024 між Позивачем та ОСОБА_1 (з урахуванням внесених до договору змін) укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 77.24.00754, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом Mercedes-Benz GLE 350, державний номер НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 . 
Відповідно до постанови Приморського районного суду м. Одеси № 522/1350/25 від 20.02.2025 ОСОБА_2 20.01.2025 о 10:55 год. керував транспортним засобом «Ford Focus», державний номер НОМЕР_3 у м. Одесі, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом «Mercedes-Benz GLE 350 de», н/з НОМЕР_1 . 
Вказаною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні ДТП, в результаті якої пошкоджено застрахований Позивачем транспортний засіб.
До ТДВ «Експрес Страхування» страхувальником подано заяву про виплату страхового відшкодування та рахунок на ремонт Mercedes-Benz GLE 350, державний номер НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 .
Згідно з рахунком - фактурою № 0000001441 від 24.02.2025 відновлювальна вартість пошкодженого автомобіля Mercedes-Benz GLE 350, державний номер НОМЕР_1 становить 66 380, 16 грн.
На підставі страхового акту № 3.25.00304-1 від 29.01.2025 та № 3.25.00304-2 від 05.03.2025 Позивачем прийнято рішення та виплачено на користь СТО суму страхового відшкодування в розмірі 64 334, 92 грн та 2 045, 24 грн згідно платіжних інструкцій № 4081821 від 29.01.2025 та № 10136451 від 05.03.2025.
Відповідно до акту наданих послуг № 2025000842 від 04.03.2025 відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля Mercedes-Benz GLE 350, державний номер НОМЕР_1 склав 66 380, 16 грн.

3.2. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин, а також доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції 
Позивач, посилаючись на положення статті 993 ЦК України, стверджує, що внаслідок виплати суми страхового відшкодування до нього перейшло вимоги в розмірі виплаченої суми до винної особи у спричиненні ДТП, в даному випадку до Відповідача оскільки ОСОБА_2 є військовим, перебуває в зоні бойових дій, а також є учасником бойових дій згідно посвідчення серії НОМЕР_4 . 
Позивачем подано заяву № С-3.25.00304-УБД від 18-07-2025 до МТСБУ, у відповідь на яку Відповідач листом від 22.07.2025 № 3-01/18109 відмовив у відшкодуванні шкоди із посиланням на положення статті 43 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Звернувшись до суду з даним позовом, позивач просить суд стягнути з Відповідача суму виплаченого страхового відшкодування, оскільки саме Відповідач є відповідальною особою, враховуючи статус особи винного.
У свою чергу, позиція відповідача зводиться до того, що відповідальність за наслідки спричиненої ДТП має нести безпосередньо винна особа - ОСОБА_2 .
Посилаючись на положення частини 1 статті 43 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (№ 3720-IX, який набрав чинності 01.01.2025) Відповідач стверджує, що регламентні виплати, передбачені цією частиною, здійснюються виключно безпосередньо потерпілій особі, її законним представникам або спадкоємцям, правонаступнику потерпілої юридичної особи, погодженим з потерпілою особою особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, особам, які проводять лікування потерпілої фізичної особи, або особам, які здійснили витрати з лікування потерпілої фізичної особи. Допускається здійснення регламентної виплати, визначеної пунктом 4 частини першої цієї статті, страховику потерпілої особи, який здійснив страхову виплату відповідно до статті 19 цього Закону, або страховику, який здійснив страхову виплату у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за іншим договором страхування щодо відповідних транспортного засобу та дорожньо-транспортної пригоди.
При цьому, пунктом 4 частини 1 статті 43 вказаного закону визначено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснює регламентну виплату на умовах, визначених цим Законом, у разі заподіяння шкоди на території України транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди укладено внутрішній договір страхування із страховиком, який на дату подання заяви про регламентну виплату не мав права здійснювати обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності у зв`язку з припиненням членства в МТСБУ, і такий страховик (його правонаступник) із закінченням строку, визначеного цим Законом для прийняття рішення щодо здійснення страхової виплати, не прийняв відповідного рішення або прийняв рішення про здійснення страхової виплати, але не здійснив її, а також у разі відкриття провадження у справі про банкрутство такого страховика чи ліквідації такого страховика - для виконання його зобов`язань за внутрішніми договорами страхування.
Відповідач стверджує, що чинна редакція Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не передбачає можливості здійснення виплати МТСБУ на користь страховика потерпілої особи.
Що стосується наявності статусу учасника бойових дій у винуватця ДТП, то такий статус не звільняє дану особу від обов`язку укладати договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, розмір страхової премії за яким зменшується на 50 відсотків для страхувальника у відповідності до положень статті 13 вказаного закону.
Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, визнавши необґрунтованими доводи відповідача.
Оцінивши доводи учасників справи та наявні у справі докази як окремо, так і в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до частини 1 статті 980 ЦК України предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України.
До страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки (частина 1 статті 993 ЦК України).
Згідно зі статтею 108 Закону України «Про страхування» страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат.
Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.
З огляду на викладене, враховуючи виплату Позивачем суми страхового відшкодування за договором добровільного страхування за ремонт пошкодженого транспортного засобу, суд погоджується з доводами Позивача, що нього перейшло право вимоги до винної у ДТП особи, вина якої у свою чергу встановлена у судовому порядку.
Відповідно до частини 6 статті 75 ГПК України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (№ 3720-IX) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення здійснення виплати за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб під час використання наземних транспортних засобів в Україні.
Згідно статті 4 вказаного закону предметом договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України дозволяється використання виключно забезпечених транспортних засобів.
Стосовно відповідальної за заподіяний збиток особи суд зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, транспортний засіб «Ford Focus», державний номер НОМЕР_3 не є предметом договору добровільного страхування та/або обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Однак, водій вказаного транспортного засобу, з вини якого заподіяно шкоду, щодо виплати якої наразі виник спір, є учасником бойових дій згідно посвідчення серії НОМЕР_4 від 19.12.2023, що не спростовується та не заперечується сторонами.
У попередній редакції статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (№1961-IV), який втратив чинність 01.01.2025 учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.
Станом на дату ДТП вказаний закон втратив чинність, а статтею 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (№ 3720-IX), який набрав чинності з 01.01.2025 встановлено, що розмір страхової премії за внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків для страхувальника, який є громадянином України - учасником бойових дій, особою з інвалідністю внаслідок війни, постраждалим учасником Революції Гідності, учасником війни, особою з інвалідністю II групи, особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеною до I або II категорії, пенсіонером, - щодо транспортного засобу, який має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних або потужність електродвигуна до 100 кіловат включно та належить йому на праві власності, за умови керування таким транспортним засобом виключно страхувальником або особою, яка також належить до категорій, визначених цією частиною, та використання транспортного засобу без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів та/або вантажу.
Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (№ 3720-IX) у разі заподіяння внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди майну потерпілої особи такій особі відшкодовуються матеріальні збитки, пов`язані з пошкодженням чи знищенням транспортного засобу потерпілої особи.
Пунктом 1 частини 1 статті 27 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (№ 3720-IX) страхова (регламентна) виплата у разі пошкодження транспортного засобу розраховується як сума документально підтверджених витрат, пов`язаних із: відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу, включаючи пошкодження, зроблені умисно для врятування потерпілих осіб внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у порядку, визначеному частинами другою і третьою цієї статті.
Пунктом 3 частини 1 статті 41 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (№ 3720-IX) закріплено, що до основних завдань МТСБУ належить: здійснення регламентних виплат у випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 43 вказаного закону (в редакції чинній на момент настання ДТП) МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснює регламентну виплату на умовах, визначених цим Законом, у разі заподіяння шкоди на території України: транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та майну, яке перебувало в ньому.
Регламентні виплати, передбачені цією частиною, здійснюються виключно безпосередньо потерпілій особі, її законним представникам або спадкоємцям, правонаступнику потерпілої юридичної особи, погодженим з потерпілою особою особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, особам, які проводять лікування потерпілої фізичної особи, або особам, які здійснили витрати з лікування потерпілої фізичної особи. Допускається здійснення регламентної виплати, визначеної пунктом 4 частини першої цієї статті, страховику потерпілої особи, який здійснив страхову виплату відповідно до статті 19 цього Закону, або страховику, який здійснив страхову виплату у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за іншим договором страхування щодо відповідних транспортного засобу та дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до положень статті 19 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (№ 3720-IX) у разі дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю лише двох забезпечених транспортних засобів або за участю лише двох транспортних засобів, з яких забезпеченим є транспортний засіб, власником якого є потерпіла особа, і в якій потерпілій особі заподіяно шкоду виключно у вигляді пошкодження або фізичного знищення такого транспортного засобу, потерпіла особа має право на пряме врегулювання страхового випадку.
Пряме врегулювання страхового випадку передбачає виконання страховиком потерпілої особи визначених цим Законом прав і обов`язків страховика відповідальної особи щодо розгляду заяви про страхову виплату, прийняття рішення за результатами її розгляду та здійснення страхової виплати в разі прийняття відповідного рішення.
У разі якщо шкоду забезпеченому транспортному засобу потерпілої особи заподіяно транспортним засобом у випадках, передбачених пунктами 1, 3-5 частини першої статті 43 цього Закону, обов`язки страховика відповідальної особи покладаються на МТСБУ.
Отже, відшкодування шкоди потерпілій особі відбулося її страховиком за договором добровільного відшкодування, що жодним чином не спростовує факт здійснення такої виплати за шкоду спричинену особою, цивільно-правову відповідальність якої не застраховано за полісом обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Крім того, розділ VI Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (№ 3720-ІХ) доповнено пунктом 41 згідно із Законом України № 4369-IX від 17.04.2025 «Про внесення змін до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо компенсації витрат певних категорій осіб», а саме: з 1.01.2025 року до 31 грудня року, наступного після року припинення чи скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, страхувальники - учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни мають право на отримання повної компенсації сплаченої ними страхової премії за внутрішнім договором страхування, укладеним відповідно до статті 13 цього Закону. Порядок та умови виплати такої компенсації встановлюються Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності внутрішнього договору страхування у особи, яка належить до категорій, зазначених в абзаці першому цього пункту, за шкоду, заподіяну такою особою у період з 1.01.2025 до 30.06.2025, здійснюється регламентна виплата за рахунок коштів фонду захисту потерпілих на умовах, встановлених цим Законом, з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 43 цього Закону. При цьому МТСБУ не має права зворотної вимоги, визначеного пунктом 1 частини другої статті 37 цього Закону, до особи, яка належить до категорій, зазначених в абзаці першому цього пункту, крім випадків:
1) керувала транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських засобів (лікарських препаратів), що знижують увагу та швидкість реакції;
2) керувала транспортним засобом без права на керування транспортним засобом, у тому числі відповідної категорії;
3) після дорожньо-транспортної пригоди за її участю самовільно залишила місце дорожньо-транспортної пригоди чи відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських засобів (лікарських препаратів), що знижують увагу та швидкість реакції, або така особа до проведення зазначеного огляду вжила алкоголь, наркотичні засоби, психотропні речовини, їх аналоги, а також лікарські засоби (лікарські препарати), виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником);
4) використовувала транспортний засіб для вчинення кримінального правопорушення.»
Виходячи з аналізу викладених положень, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги Позивача в частині стягнення з Відповідача суми страхового відшкодування є обґрунтованими та правомірними, а у період з 1.01.2025 до 30.06.2025, тобто станом на дату ДТП, вимогами чинного законодавства допускався момент відсутності у винної особи - учасника бойових дій внутрішнього договору страхування його відповідальності, що тим самим спростовує заперечення Відповідача у цій частині.
Крім того, суд наголошує, що метою і завданням Закону України № 4369-IX від 17.04.2025 є зокрема посилення соціального захисту учасників бойових дій та тимчасове звільнення таких осіб від обов`язку мати договір обов`язкового страхування до 30.06.2025, що дозволить уникнути додаткового фінансового навантаження на родину учасників бойових дій у складний період воєнного стану.
Таким чином, доводи відповідача щодо необхідності стягнення шкоди безпосередньо із винної особи колегія суддів відхиляє як необґрунтовані, з урахуванням специфічного статусу особи винуватого та зазначених вище положень законодавства.
Водночас, посилання Відповідача на можливість застосування пункту 41 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (№ 3720-ІХ) лише у випадку дотримання вимог, визначених пунктом 4 частини 1 статті 43 вказаного закону є необґрунтованим та взаємовиключними в частині існування внутрішнього договору страхування, що в свою чергу виключається при застосуванні пункту 41 зазначеного закону.
Усі інші доводи апелянта судом враховано, однак судова колегія визнає їх необґрунтованими та вважає, що судом першої інстанції було ретельно досліджено матеріали справи, детально та належним чином мотивовано висновки суду, правильно застосовано норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, а твердження апелянта не спростовують наведених вище висновків суду та не можуть бути достатньою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА
4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи 
Всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі статтею 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За змістом статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).
За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

5. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.
Рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2026 у справі № 910/15985/25 підлягає залишенню без змін.
Апеляційна скарга Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2026 у справі № 910/15985/25 задоволенню не підлягає.

6. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника - Моторно (транспортне) страхове бюро України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2026 у справі № 910/15985/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2026 у справі № 910/15985/25 залишити без змін.
3. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України. 

Головуючий суддя К.В. Тарасенко 

Судді Ю.Б. Михальська

Г.П. Коробенко