Справа № 286/4651/25
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ЗАОЧНЕ 

01 липня 2026 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Гришковець А. Л. , 
з секретарем Павленко Л. В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до дочірнього підприємства «Нафтогазова компанія «Фактор» про визнання трудових відносин припиненими , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати припиненими трудові відносини між нею та дочірнім підприємства «Нафтогазова компанія «Фактор» на підставі ст. 38 КЗпП України, мотивуючи тим, що відповідно до наказу №49 від 03.02.2020 з 4 лютого 2020 року вона була прийнята на роботу до відповідача - Дочірнього підприємства «Нафтогазова компанія «Фактор» оператором заправних станцій, що підтверджується копією відомостей про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України.
В зв`язку з вагітністю з липня 2020 року вона знаходилася на лікарняному, а після народження доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 їй була надана відпустка по догляду за дитиною до 3-х років, а саме до 05.10.2023.
Після закінчення відпустки по догляду за дитиною вона вирішила звільнитися з роботи за власним бажанням по ст. 38 КЗПП України, але зв`язатися з адміністрацією відповідача по вказаному питанню не могла. Їй стало відомо, що заправна станція, де вона працювала до відпустки, не працює, всі працівники звільнені, а в офісі відповідача також ніхто не працює.
03 грудня 2025 року вона звернулася до відповідача з офіційною заявою про звільнення за власним бажанням згідно ст. 38 КЗПП України з 17 грудня 2025 року, що підтверджується копією заяви з поштовою квитанцією про відправку заяви з описом. Однак поштовий конверт з відправленою заявою їй було повернуто без вручення .
Враховуючи те, що після закінчення відпустки по догляду за донькою до 3-х років , а саме 05.10.2023 трудові відносини між нею та відповідачем фактично відсутні, але процедура припинення таких відносин відповідно до законодавства України не виконана, наявне порушення її прав на звільнення з роботи з ініціативи працівника, порушується її право на працевлаштування, а тому вона вимушена звернутися до суду за їх захистом.
Відповідачем не подано до суду відзиву на позовну заяву.
Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач надала заяву, в якій просить справу слухати у її відсутність. Позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки, хоча своєчасно та належним чином, відповідно до вимог ст.ст. 128-130 ЦПК України, був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями та оголошенням про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України.
Представник третьої особи – Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в судове засідання також не з`явився, не повідомивши про причини неявки, хоча своєчасно та належним чином, відповідно до вимог ст.ст. 128-130 ЦПК України, був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням та телефонограмою.
Суд, врахувавши доводи позивача, наведені в позовній заяві, та дослідивши письмові докази в справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин.
В ст. 3 КЗпП України закріплено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. 
Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ст.ст.38,39), з ініціативи роботодавця (ст.ст.40,41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (ст. 45).
Положеннями ч.3 ст. 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.
Згідно ж положень п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках:
1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, у постанові від 19 вересня 2019 року у справі №233/2529/18 Верховний Суд, встановивши, що відповідач ні після отримання заяви позивача про розірвання трудового договору, ні після відкриття провадження у справі, не вчинив жодних дій, спрямованих на розірвання трудового договору, дійшов висновку, що відповідно до вимог ч.2 ст.5 ЦПК України та виходячи з того, що пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин між позивачем і відповідачем, ефективним і таким, що не суперечить закону буде такий спосіб захисту, як припинення трудових відносин на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України.
Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 09 лютого 2022 року у справі №153/1585/20, розірвання трудового договору за ст.38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку.
Якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права особи, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. 1 та 2 ст. 5 ЦПК України), про це йдеться в постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15.02.2023 у справі № 377/169/20.
Відповідно до положень ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).
У частині 1 ст. 89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що згідно електронної відповіді №2192555 від 30.12.2025 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Дочірнє підприємство «Нафтогазова компанія «Фактор», ідентифікаційний код юридичної особи 36555818, актуальний стан на фактичну дату та час формування – зареєстроване, місцезнаходження: Україна, 01033, місто Київ, вулиця Жилянська, будинок 9-11, види економічної діяльності – оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами, керівником є ОСОБА_3 (а.с. 20-21).
Відповідно до відомостей про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , з 04.02.2020 прийнята на роботу (основне місце роботи) оператором заправних станцій Дочірнього підприємства «Нафтогазова компанія «Фактор», код 36555818, Наказ №49 від 03.02.2020, відомості про звільнення відсутні. (а.с. 3).
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 15.10.2020 Овруцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) ОСОБА_4 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 . Матір`ю є позивач (а.с.14).
З копії заяви ОСОБА_1 на ім`я директора Дочірнього підприємства «Нафтогазова компанія «Фактор» вбачається, що позивач 3 грудня 2025 року направила відповідачу із заявою про звільнення з посади оператора заправних станцій ДП «Нафтогазова компанія «Фактор» за власним бажанням згідно ст. 38 КЗПП України з 17 грудня 2025 року. Зазначена заява була надіслана за адресою місцезнаходження відповідача, зазначеною в ЄДР, однак поштовий конверт з відправленою заявою їй було повернуто без вручення, що підтверджується копією заяви, поштовою квитанцією, накладною про відправку заяви з описом (а.с.4-7,15).
Відомості про ОСОБА_1 , як застраховану особу, зазначені в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України, зокрема по страховику із кодом 36555818, що відповідає даним ДП «Нафтогазова компанія «Фактор» (ідентифікаційний код 3655818), вказані відомості із зазначенням заробітку наявні з лютого 2020 року по січень 2021 року (а.с. 8-13).
Відтак, судом встановлено, що існує порушення права позивача на припинення трудових відносин. За встановлених обставин обраний нею спосіб захисту направлений на відновлення її трудових прав, гарантованих Конституцією України.
Написання позивачем заяви про звільнення 3 грудня 2025 року, направлення цієї заяви відповідачу під час дії воєнного стану, свідчать про те, що позивачем дотримана процедура звільнення із займаної посади - оператора заправних станцій.
Викладене свідчить, що за обставин, коли працівник позбавлений можливості розірвати трудовий договір з роботодавцем у порядку, передбаченому КЗпП України, то ефективним способом захисту порушеного права працівника буде ухвалення судом рішення про визнання трудових відносин між сторонами припиненими.
У позовній заяві позивач просить суд визнати трудові відносини як працівника з відповідачем припиненими на підставі ст.38 КЗпП України з 05.10.2023, оскільки фактично трудові відносини між позивачем та відповідачем припиненні саме 05.10.2023 після закінчення відпустки по догляду за дитиною до 3-х років.
Однак, зважаючи, що позивач, в своїй заяві на адресу відповідача просила звільнити її з роботи із 17.12.2025, на переконання суду, з врахуванням вищезазначених правових позицій Верховного Суду, з даних підстав трудові відносини між сторонами підлягають визнанню припиненими на підставі ст.38 КЗпП України з моменту подачі позивачем заяви на звільнення - 3 грудня 2025 року.
Таким чином, за встановлених обставин та визначеного правового врегулювання, оцінюючи надані докази на підтвердження фактів та спірних правовідносин, норми діючого законодавства, що їх регулюють, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.
Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. в дохід держави, який відповідно до ст.141 ЦПК підлягає стягненню з відповідача на її користь.
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 245, 263-265, 268, 282 ЦПК України, суд – 
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити частково.
Визнати припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , та дочірнім підприємством «Нафтогазова компанія «Фактор», код ЄДРПОУ 3655818, місцезнаходження: вул. Жилянська, будинок 9-11 м. Київ, 01033, з 3 грудня 2025 року на підставі ст. 38 КЗпП України.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Про перегляд заочного рішення може бути подана заява відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення на заочне рішення до Житомирського апеляційного суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд (скарги), якщо така заява (скарга) подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 

Суддя:	  	А.  Л.  Гришковець      	

Повний текст рішення складено 09.07.2026.