КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
11 вересня 2026 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/4248/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В.,
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу ОСОБА_1 
на рішення Голосіївського районного суду міста Києва в складі судді Машкевич К. В.
від 19 липня 2023 року
у цивільній справі № 752/4052/23 Голосіївського районного суду міста Києва
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»
до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості,
У С Т А Н О В И В:
У лютому 2023 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 18.06.2021 між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2508611172/698029.
24.12.2021 між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 24122021, у відповідності до умов якого ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.
Відповідно до реєстру боржників від 24.12.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 31 500,00 грн, з яких: 10 000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 21 500,00 грн - заборгованість за відсотками.
Вказував, що всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 24.12.2021 позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій.
Зважаючи на ті обставини, що відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за вказаним кредитним договором позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у загальному розмірі 31 500,00 грн, з яких: 10 000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 21 500,00 грн - заборгованість за відсотками, та понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684,00 грн.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 липня 2023 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором № 2508611172/698029 від 18.06.2021 в сумі 31 500,00 грн та витрати по оплаті судового збору в сумі 2 684,00 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в позові відмовити.
Вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а саме статей 1048, 1050, 1054 ЦК України та статей 2, 3, 8 Закону України «Про споживче кредитування». Наголошує, що за умовами договору сума кредиту становила 10 000,00 грн строком на 30 днів (до 17.07.2021) зі сплатою 2,5 % на добу, тобто нараховані за договором проценти за час користування кредитом у межах його строку складали 7 500,00 грн. Зазначає, що стягнення процентів поза межами строку кредитування у сумі 21 500,00 грн є неправомірним, оскільки право кредитодавця нараховувати проценти за користування кредитом припиняється зі спливом визначеного договором строку, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16. Стверджує, що в разі порушення грошового зобов`язання нараховуються не проценти за користування за статтею 1048 ЦК України, а проценти за порушення грошового зобов`язання за статтею 625 цього Кодексу. Також посилається на пункт 6 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування» у редакції Закону України № 2120-IX щодо звільнення споживача від відповідальності за прострочення у період дії воєнного стану, а також на обмеження денної процентної ставки розміром не більше 1 %, встановлене статтею 8 Закону України «Про споживче кредитування». Додатково вказує на відсутність доказів належного повідомлення його як боржника про відступлення права вимоги та передачу персональних даних новому кредитору відповідно до статей 18, 25 Закону України «Про споживче кредитування».
17.02.2026 представником позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» подано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Зазначає, що 18.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2508611172/698029 в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Звертає увагу, що укладеним договором передбачено надання кредиту у розмірі 10 000,00 грн строком на 30 днів (до 17.07.2021) зі сплатою 2,5 % на добу (912,5 % річних). Позивач зауважує, що пунктом 4.3 розділу 4 «Відповідальність Сторін» договору сторони чітко узгодили, що у разі неповернення кредиту в строк проценти продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але не більше ніж за 90 календарних днів з дня укладення договору. Вказує, що на підставі договору факторингу № 24122021 від 24.12.2021 та витягу з реєстру боржників позивач набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 у розмірі 31 500,00 грн, з яких 10 000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу та 21 500,00 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими первісним кредитором на дату відступлення. Наголошує, що новий кредитор після набуття права вимоги жодних додаткових нарахувань чи штрафних санкцій не здійснював. Посилається на правові позиції Верховного Суду у постановах від 14.02.2024 у справі № 911/94/23 та від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17 щодо обов`язковості виконання договірних зобов`язань. Зазначає, що неповідомлення боржника про зміну кредитора відповідно до статті 516 ЦК України та правового висновку у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15 не звільняє боржника від обов`язку сплати заборгованості за кредитним договором, оскільки ОСОБА_1 не здійснював розрахунків ані з первісним, ані з новим кредитором.
09.03.2026 адвокатом Терновою В. О., в інтересах ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подано заяву про стягнення з позивача судових витрат.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Отже розгляд даної справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 липня 2023 року в порядку письмового провадження без виклику учасників справи, що підтверджується звітами про доставку копії ухвали про відкриття апеляційного провадження до електронного кабінету та на електрону адресу позивача, а також рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення відповідачу 17.02.2026.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, та аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що 18.06.2021 між ТОВ КУ «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2508611172/698029 в електронній формі шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Встановивши, що відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 10 000,00 грн строком до 17.07.2021 під 2,5 % на добу, проте взятих на себе договірних зобов`язань не виконав і кошти у визначений строк не повернув, суд дійшов висновку про наявність простроченої заборгованості. Суд встановив, що 24.12.2021 право грошової вимоги за цим договором перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі договору факторингу № 24122021, за яким новий кредитор набув право вимоги заборгованості в сумі 31 500,00 грн, що складається з 10 000,00 грн основної суми боргу та 21 500,00 грн заборгованості за відсотками. Виходячи з того, що неповідомлення боржника про відступлення права вимоги не звільняє його від обов`язку виконання грошового зобов`язання, а факт отримання коштів відповідачем не спростовано, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості. На підставі статей 525, 530, 599, 610, 611, 625, 1054 ЦК України суд першої інстанції ухвалив рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 31 500,00 грн та 2 684,00 грн судового збору.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Матеріалами справи підтверджується та сторонами не оспорюється, що 18.06.2021 між ТОВ КУ «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2508611172/698029 в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора R90290, підписання якого здійснено відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» та статті 207 ЦК України. 
Відповідач не заперечує факт укладення вказаного договору та факт отримання ним кредитних коштів у розмірі 10 000,00 грн.
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно неправомірності нарахування процентів поза межами строку кредитування та посилання на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, колегія суддів зазначає таке.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 та від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 послідовно звертала увагу на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом за статтею 1048 ЦК України припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду наголошувала, що невиконання грошового зобов`язання є правопорушенням, наслідки якого врегульовано статтею 625 ЦК України, яка передбачає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому засади цивільного законодавства та свобода договору (статті 6, 627 ЦК України) дозволяють сторонам погодити у договорі інший розмір процентів за порушення грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України, у тому числі після закінчення строку кредитування (правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, правовий висновок у постанові Верховного Суду від 09.10.2024 у справі № 582/202/22).
Як вбачається зі змісту індивідуальної частини кредитного договору від 18.06.2021 № 2508611172/698029, його розділ 4 має назву «Відповідальність Сторін та Порядок Вирішення Спорів». Пунктом 4.3 цього розділу сторони спеціально передбачили правовий режим відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, установивши, що у разі, якщо клієнт не повернув кредит у строк, зазначений в пункті 1.2 цього Договору, проценти, передбачені в пункті 1.3 цього Договору (2,5 % на добу), продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з дня укладення Договору.
Таким чином, сторони у розділі договору щодо відповідальності за взаємною згодою погодили розмір та порядок нарахування процентів за порушення грошового зобов`язання, за період прострочення в межах 90 днів від дати укладення договору, що повністю узгоджується із змістом частини другої статті 625 ЦК України. Оскільки строк кредитування за пунктом 1.2 становив 30 днів (з 18.06.2021 по 17.07.2021), період після закінчення строку кредитування, за який згідно з пунктом 4.3 договору нараховуються проценти як захід відповідальності за прострочення, становить 60 днів.
Загальний розрахунок процентів за умовами договору за 90 днів (30 днів користування в межах строку та 60 днів прострочення у межах розділу відповідальності) за ставкою 2,5 % на добу від суми кредиту 10 000,00 грн становить 22 500,00 грн (90 днів * 250,00 грн/день). Вимоги позивача про стягнення заборгованості за процентами у розмірі 21 500,00 грн повністю знаходяться в межах встановленого пунктом 4.3 договору граничного розміру нарахувань та охоплюються погодженими сторонами умовами відповідальності за порушення грошового зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на Закони України № 2120-IX та № 3498-IX. Зміни до пункту 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», внесені Законом України № 2120-IX від 15.03.2022, передбачають звільнення споживача від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) та інших платежів за прострочення виконання зобов`язань у період дії воєнного стану та в тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Разом з тим, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, нарахування спірних процентів було здійснено первісним кредитором у 2021 році (до відступлення права вимоги 24.12.2021), тобто до запровадження воєнного стану в Україні (24.02.2022), а новий кредитор ТОВ «ФК «ЄАПБ» після 24.12.2021 жодних нарахувань боржнику не здійснював. Обмеження ж денної процентної ставки розміром у 1 %, передбачене частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», було запроваджено Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 і не має зворотної дії в часі до правовідносин, що виникли у червні 2021 року, в силу вимог статті 58 Конституції України та статті 5 ЦК України.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів повідомлення боржника про відступлення права вимоги також не спростовують висновків суду першої інстанції. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 517 цього Кодексу боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Як роз`яснено у правовому висновку Верховного Суду України у постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15 та постановах Верховного Суду від 06.02.2019 у справах № 278/1679/13-ц і № 667/11010/14-ц, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання взагалі не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Оскільки ОСОБА_1 не здійснював погашення заборгованості за кредитним договором ані первісному кредитору, ані новому кредитору ТОВ «ФК «ЄАПБ», відсутність окремого письмового повідомлення боржника про факторинг не звільняє його від обов`язку сплатити заборгованість на користь нового кредитора, який надав суду належні та допустимі докази переходу права вимоги (договір факторингу № 24122021 від 24.12.2021, акт прийому-передачі та витяг з реєстру боржників).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.
Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, підстави для перерозподілу судових витрат понесених у суді першої інстанції, а також для розподілу судових витрат, понесених відповідачем у суді апеляційної інстанції - відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 липня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов