Справа № 159/4315/26  Провадження №33/802/841/26 | Головуючий у 1 інстанції:Губар В. Є.
| Доповідач: Гапончук  В. В.

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 серпня 2026 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Гапончук В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника Погрібної Т.С. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 липня 2026 року стосовно ОСОБА_1 , 
В С Т А Н О В И В:
Вказаною постановою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та згідно зі ст. 36 КУпАП накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно  ОСОБА_1 , на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 139 КУпАП. 
Визначено стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 коп.
Як вбачається постанови суду, ОСОБА_1 02.07.2026 о 12 год 17 хв у м. Ковель, вул. Тараса Шевченка, 113, керував транспортним засобом Renault Meganе, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу Alcotest Drager на місці зупинки та в медичному закладі у встановленому Законом порядку відмовився, що зафіксовано на портативні відеореєстратори 477374, 477299, чим порушив п.2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
02.07.2026 о 12 год 17 хв у м. Ковель, вул. Тараса Шевченка, 113, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Renault Meganе, д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, відволікся від керування транспортним засобом, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на перешкоду у вигляді дорожнього знаку 5.38.1 «Пішохідний перехід» та електроопори №17, що призвело до механічного пошкодження транспортного засобу, дорожнього знаку та електроопори, чим порушив п.2.3.б, 12.1 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Крім того, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, 02.07.2026 о 12 год 17 хв у м. Ковель, вул. Тараса Шевченка, 113, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Renault Meganе, д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, відволікся від керування транспортним засобом, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на перешкоду у вигляді дорожнього знаку 5.38.1 «Пішохідний перехід» та електроопори №17, що призвело до механічного пошкодження транспортного засобу, дорожнього знаку та електроопори, чим порушив п.1.5, 2.3б, 8.12, 12.1 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 139 КУпАП.
Не погодившись з постановою судді першої інстанції захисник Погрібна Т.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржену постанову та закрити провадження у справі в частині притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вказує, що судом не з`ясовані та не доведені обставини, які мають значення для справи, не надано оцінки суперечностям у доказах. Крім того в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, оскільки такі докази отримані працівниками поліції з порушеннями, вибірково зафіксовано події, усі документи підписувала дружина ОСОБА_1 , а не він особисто та останнього не було відсторонено від керування. 
Також просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, враховуючи, що ОСОБА_1 отримав короткий текст постанови і оскаржив судове рішення лише тоді, коли отримав реальну можливість зрозуміти зміст судового рішення і підстави для його оскарження.
В судове засідання ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, не з`явився. Захисник Погрібна Т.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала до суду клопотання про здійснення судового розгляду за їх відсутності.
Перевіривши доводи заявленого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вищевказаного судового рішення, доходжу наступного висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КпАП України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
З аналізу норми вказаної статті вбачається, що обчислення строку апеляційного оскарження постанови судді закон пов`язує саме з днем прийняття оскарженої постанови.
Строк на апеляційне оскарження постанови судді в справі про адміністративне правопорушення може бути поновлений тільки у тому разі, коли він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.
Апеляційний суд виходить з того, що про поважність причини пропуску строку апеляційного оскарження може свідчити наявність конкретних обставин, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду зі скаргою протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду, виникли раптово, носили несподіваний характер і не могли бути контрольовані апелянтом.
Згідно зі сталою практикою Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974 256) (Aleksandr Shevchenkov. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukhv. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).
У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03).
Посилання захисника Погрібної Т.С., що апеляційна скарга була подана лише після ознайомлення ОСОБА_1 з повним текстом оскарженої постанови та її мотивами і змістом, що стало наслідком пропущення строку на апеляційне оскарження апеляційний суд не може визнати поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження. 
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 був проінформований про наявність протоколу про адміністративне правопорушення стосовно нього за ч. 1 ст. 130 КпАП України та здійснення судового розгляду справи, що стверджується підписом в протоколі про адміністративне правопорушення, копію якого отримав останній. В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 про здійснення розгляду справи у його відсутності, а також розписка про отримання копії постанови Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15.07.2026, тобто останній володів інформацією про етапи розгляду справи та результати її розгляду. (а.с.47, 52)
Доводи захисника, що ОСОБА_1 не усвідомлював, які він підписує документи, коли підписав заяву про здійснення судового розгляду за його відсутності та не мав наміру відмовлятися від реалізації своїх процесуальних прав, є цілком голослівними.
Важливим є той факт, що про судовий розгляд ОСОБА_1 був належним чином повідомленим та фактично 15.07.2026 з`явився в суд, копію оскарженого судового рішення отримав в той же день та, що важливо в межах строку на апеляційне оскарження цієї постанови. Аргументів щодо поважності причин чому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, своєчасно не заявила будь-яким чином про бажання оскаржити судове рішення, захисником не наведено.
Крім того, в матеріалах справи наявні копії платіжних квитанцій про оплату ОСОБА_1 15.07.2026 штрафу у розмірі 17000, 00 гривень та судового збору у розмірі 605,60 гривень, що фактично свідчить про згоду останнього з винесеним стосовно нього судовим рішенням.
Строк на апеляційне оскарження обраховується з дня винесення постанови, а тому останнім днем на апеляційне оскарження постанови Ковельського міськрайонного суду від 15 липня 2026 року було 27 липня 2026 року (з врахуванням вихідних днів). При цьому, апеляційна скарга захисником Погрібною Т.С. в інтересах ОСОБА_1 подана 11 серпня 2026 року, тобто поза межами строку, визначеного статтею 294 КпАП України, якою регламентовано порядок і строки оскарження рішень судді в справах про адміністративні правопорушення.
Під час судового розгляду в апеляційному суді поданого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження згаданої вище постанови захисник не навела будь-яких доводів чи доказів на підтвердження обставин існування обставин, які були чи об`єктивно є непереборними, і які не залежали від волевиявлення апелянта, чи які перешкоджали або створювали труднощі, або унеможливлювали своєчасно подати апеляційну скаргу чи будь-яким способом заявити про свою незгоду з винесеним судом рішенням, або вчинити будь-які інші дії, які можна було б розцінювати як спробу для оскарження постанови суду першої інстанції. 
Особи, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження у справі.
Відтак, апеляційний суд вважає, що причини пропуску строку апеляційного оскарження постанови судді суду першої інстанції за встановлених на підставі матеріалів справи обставин не є поважними, оскільки учасники судового розгляду повинні добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, а тому в цьому випадку захиснику слід відмовити в поновленні такого строку, з поверненням апеляційної скарги апелянту.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КпАП України,
П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні клопотання захисника Погрібної Тетяни Сергіївни про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 липня 2026 року стосовно ОСОБА_1 відмовити.
Апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського 
апеляційного суду        В.В. Гапончук