РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

13 липня 2026 року 	м. Рівне	№460/3836/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 	
до	Рівненської митниці 	
 	про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -	

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Рівненської митниці, в якому просить суд:
визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів Рівненської митниці від 30.01.2026 № UA204150/2026/000004/2;
визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 30.01.2026 № UA204150/2026/000019.
Позовна заява обґрунтована тим, що рішення про коригування митної вартості прийняте відповідачем за відсутності достатніх правових підстав та без належного обґрунтування, призвело до збільшення митної вартості товарів, заявленої позивачем та раніше визнаної митним органом, у зв`язку з чим на позивача було покладено обов`язок зі сплати додаткових митних платежів, а також застосовано механізм, передбачений ч. 7 ст. 55 МК України, що в свою чергу, вплинуло на майнові інтереси позивача, обмежило можливість здійснення митного оформлення товарів за митною вартістю, визначеною декларантом, чим порушено права декларанта на визначення митної вартості товарів, її документальне підтвердження та здійснення митного оформлення відповідно до вимог митного законодавства.
Ухвалою суду від 05.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав. На обґрунтування заперечень зазначив, що декларантом не забезпечено надання відповідно до пункту 2 частини другої статті 52 Митного кодексу України достовірних відомостей про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Ухвалою суду від 19.03.2026 у задоволенні клопотання Рівненської митниці про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін відмовлено. 
На адресу суду надійшла відповідь на відзив, згідно з яким позивач заперечив доводи відповідача, наведені у відзиві, та просив позов задовольнити з підстав, викладених у позові.
Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, то відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши заяви по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив таке.
ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець 09.08.2019. Основний вид діяльності за КВЕД: 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; Інші види: 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах; 46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення; 46.74 Оптова торгівля залізними виробами, водопровідним і опалювальним устаткованням і приладдям до нього.
29.01.2026 для митного оформлення в режимі імпорту товарів "Інші шурупи для дерева (товар № 1); Гвинти самонарізні (товар № 2). Торговельна марка: CHINFAST; Виробник: CHINFAST CO.,LTD.; Країна виробництва: CN», що надійшли з Китайської Народної Республіки, за контрактом № 12-09/25 від 12.09.2025 з продавцем "CHINFAST CO.,LTD.; THE 32ND FLOOR OF JIANANMEIDI PLAZA, NO,1888 ZUILI ROAD, NANHU DISTRICT, JIAXING, ZHEJIANG, CHINA, 314051", відповідачу подана митна декларація № 26UA204150000366U0 із заявленням митної вартості товарів на рівні 22 929,08 USD із зазначенням основного методу визначення митної вартості товару (за ціною договору).
30.01.2026 року відповідачем прийняте Рішення про коригування митної вартості товарів № UA204150/2026/000004/2, за яким митна вартість товарів скоригована в сторону збільшення до 35 877,27 USD відповідно, та у якому вказано про застосування другорядного методу визначення митної вартості – резервного методу – код «6».
Також прийнято Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 30.01.2026 № UA204150/2026/000019.
Позивач вважає зазначені рішення протиправними та таким, що підлягають скасуванню, а тому звернулася до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого. 
За приписами ч.1 ст.1 Митного кодексу України №4495-VI від 13.03.2012 (далі – МК України), законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.
Відповідно до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з ч.1, ч.2 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
За правилами ч.1, ч.2 ст.52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Відповідно до частин 8 – 11 ст.52 МК України, у декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене. Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей. Форма декларації митної вартості та правила її заповнення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Заявлення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України в режимах, відмінних від режиму імпорту, здійснюється при декларуванні цих товарів шляхом заявлення в митній декларації відомостей про числове значення їх митної вартості та про документи, що його підтверджують.
У випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч.1 ст.53 МК України).
Відповідно до ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи.
У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи.
Тобто, стаття 53 МК України містить опис двох підстав, за яких митний орган може зобов`язати декларанта надати додаткові документи: 
(1) у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
(2) у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.
У першому випадку вимагається надання документів згідно переліку: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У другому випадку: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Так, судом встановлено, що митний орган надсилав повідомлення про необхідність надання декларантом додаткових документів, у яких зазначені аналогічні підстави для витребування таких документів: при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості, зазначеної декларантом за основним методом визначення митної вартості, та відомостей, які містяться у наданих до митного оформлення документів, встановлено розбіжності, зокрема: митниця володіє інформацією щодо рівнів митної вартості товарів, схожих призначенням, країною виробництва тощо, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів.
В силу вимог ч.5 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. При цьому, положеннями частини 6 цієї статті передбачено, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Відповідно до ч.1 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Відповідно до ч.5 ст.54 МК України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Згідно з ч.6 ст.54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з ч.7 ст.54 МК України у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. 
Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Про наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості митний орган зобов`язаний доводити в суді, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Правові висновки аналогічного змісту викладені Верховним Судом у постанові від 20.02.2018 у справі №809/1884/16, які суд в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України враховує при вирішенні цих спірних правовідносин.
Так, судом встановлено, що для підтвердження заявленої митної вартості, на підставі положень ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, відповідачу було подано комплект документів, серед яких були наступні документи:
зовнішньоекономічний договір (контракт) № 12-09/25 від 12.09.2025 р.;
додаткова угода № 1 від 21.11.2025 р. до зовнішньоекономічного договору (контракту) № 12-09/25 від 12.09.2025 р.;
експортна митна декларація країни-відправлення № 298120250000110701 від 20.11.2025;
рахунок-проформа (Proforma invoice) № 25CF0915TSK від 15.09.2025;
рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) № 25CF040556 від 20.11.2025;
пакувальний лист (Packing list) б/н від 20.11.2025;
банківський платіжний документ, що стосується товару (платіжна інструкція) № 30JBKLP9 від 17.09.2025;
банківський платіжний документ, що стосується товару (платіжна інструкція) б/н 17.09.2025;
банківський платіжний документ, що стосується товару (платіжна інструкція) № 32JBKLPC від 02.12.2025;
банківський платіжний документ, що стосується товару (платіжна інструкція) б/н від 02.12.2025;
висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 03-3/2078 від 20.01.2026;
сертифiкат про походження товару (Certificate of origin) № 25C3304A0465/01809 від 26.11.2025;
накладна ЦІМ/УМВС № 00527 від 25.01.2026;
коносамент (Bill of lading) № XM251100205 від 21.11.2025;
супровідний документ Т1 № 26PL322080NS3PI8M9 від 15.01.2026;
ахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг № LS4714854 від 28.01.2026;
договір про перевезення № 1/04 від 01.04.2024;
заявка на перевезення № 490669 від 20.11.2025;
документ, що підтверджує вартість перевезення товару, № 490669 від 28.01.2026.
Суд зазначає, що не наведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості.
Ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом коригування митної вартості.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 29.05.2012 у справі № 21-91а12 та від 11.09.2012 у справі № 21- 262а12.
Щодо оплати за товар, суд зазначає, що продавцем товару по вищезазначеній поставці були виставлені рахунки, а саме:
у Рахунку-проформі № 25CF0915TSK від 15.09.2025 та в Контракті № 12-09/25 від 12.09.2025 зазначено вартість 20 060,90 USD, а в остаточному інвойсі – рахунку-фактурі № 25CF040556 від 20.11.2025 та в Додатковій угоді № 1 від 21.11.2025 до контракту № 12-09/25 від 12.09.2025 змінено вартість і вона становить19 575,36 USD. 
Так, перший платіж за товар було здійснено в розмірі 15 % від вартості товару, зазначеній в рахунку-проформі та контракті, та становив 3 009,14 USD, що підтверджується копіями банківського платіжного документу та стосується товару № 30JBKLP9 від 17.09.2025 на суму 3 009,14 доларів США, Swift від 17.09.2025 на суму 3 009,14 доларів США, які подавались позивачем під час митного оформлення товару. Другим платежем позивач доплатив до вартості товару в розмірі 85 %, зазначеній в рахунку-фактурі та додатковій угоді – 16 566,22 USD, що підтверджується копіями банківських платіжних документів та стосуються товару № 32JBKLPC від 02.12.2025 на суму 16 566,22 доларів США, Swift від 02.12.2025 на суму 16 566,22 доларів США.
Судом встановлено, що митному органу під час процедури митного контролю позивачем надавались рахунок-фактура, рахунок-проформа, контракт та додаткова угода до нього, а також платіжні інструкції, що підтверджують факт оплати за поставлений товар. 
При цьому, суд зауважує, що рішення МВ № 4 не містить обґрунтованих із посиланням на нормативноправові акти зауважень щодо вказаних банківських платіжних документів, що стосуються оплати за товар (SWIFT) та сумнівів у дійсності та реальності даних грошових переказів.
Щодо митної декларації країни відправлення, суд зазначає, що у наданій відповідачу експортній митній декларації Китайської Народної Республіки № 298120250000110701 від 20.11.2025 містяться відомості про кількість, одержувача, інвойс, та загальну вартість товару в 19 575,36 доларів США за рахунком (інвойсом), який співпадає із заявленим позивачем у митній декларації.
Ці фактичні обставини повністю підтверджують фактурну вартість товару, зазначену в товаросупровідних документах, поданих до митного оформлення відповідачу.
Щодо посилання митного органу на інформацію про митну вартість схожих товарів, суд зазначає, під час коригування митної вартості застосовувався резервний метод визначення митної вартості товарів.
Позаяк, у рішенні не вказано, які характеристики мають оформлені за вказаною митною декларацією товари (код УКТЗЕД, опис, призначення, аналогічність/ідентичність), які комерційні умови поставки (місце відправлення, вартість транспортування, фактурна вартість, вид транспорту) та види зовнішньоекономічних контрактів.
Так, п. 4 ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України передбачено, що письмове рішення про коригування митної вартості має, серед іншого, містити обґрунтування числового значення митної вартості, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Аналогічна вимога до заповнення графи 33 "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" міститься у Правилах заповнення рішення про коригування митної вартості (затверджені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.12 № 598), відповідно до яких обов`язково зазначається номер та дата митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Суд зазначає, що Рішення МВ № 4 не містить такого обґрунтування, а містить інформацію про те, що відповідачем використані відомості про митну вартість з митної декларації від 07.11.2025 № 25UA100320042761U3, однак, у рішенні не вказано, які характеристики мають оформлені за вказаною митною декларацією товари (код УКТЗЕД, опис, призначення, аналогічність/ідентичність), які комерційні умови поставки (місце відправлення, вартість транспортування, фактурна вартість, вид транспорту) та види зовнішньоекономічних контрактів.
Також у гр. 33 Рішення МВ № 4 йдеться про те, що "відповідно розділу 7 Договору від 12.09.2025 № 12-09/25, право власності на товар переходить від продавця до покупця після надходження 100% оплати за продукцію і підтверджується Актом прийому–передачі товару, який до митного оформлення не надано". 
Водночас, суд зазначає, що на момент митного оформлення товару Акт прийому-передачі товару ще не був підписаний, тому він не міг бути наданий відповідачу.
Окрім цього, у гр. 33 відповідач зазначив про те, що: "до митного оформлення надано платіжні інструкції від № б/н від 17.09.2025 та №б/н від 02.12.2025, у яких зазначено лише реквізити контракту від 12.09.2025 №12-09/25, і які не можливо пов`язати з оцінюваним товаром".
Суд відхиляє зазначені твердження відповідача, оскільки контракт № 12-09/25 від 12.09.2025 укладений на поставку однієї партії товару, що підтверджується п. 1.2 контракту, в якому обумовлена загальна сума контракту, що кореспондується з рахунком-проформою № 25CF0915TSK від 15.09.2025, де зазначено вартість 20 060,90 USD. Проте згодом вказана вартість була змінена в остаточному інвойсі - рахункуфактурі № 25CF040556 від 20.11.2025 та у Додатковій угоді № 1 від 21.11.2025 до контракту № 12-09/25 від 12.09.2025 до суми 19 575,36 USD. Вказані документи було надано відповідачу, що відображено у графі 44 митної декларації № 26UA204150000366U0 від 29.01.2026.
Так, у постанові Пленуму ВАСУ від 13.03.2017 № 2 "Про Довідку щодо Узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року" зазначена така правова позиція: "платіжне доручення без вказівки у ньому на рахунок-фактуру (інвойс), на підставі яких здійснено платіж (у разі коли відповідно до умов відповідних зовнішньоекономічних договорів такий авансовий платіж мав здійснюватися лише після отримання декларантом рахунку-фактури (інвойсу), не є доказом, достатнім для доведення митної вартості певної поставки товару".
Тобто, у даній постанові ВАСУ чітко вказав, за яких обставин платіжне доручення без посилання на інвойс не є достатнім доказом для доведення митної вартості певної поставки товару: у випадку коли платіж здійснено раніше, ніж виставлено рахунок інвойс.
Верховний Суд неодноразово вказував, що сама по собі відсутність у платіжних документах посилання на інвойс чи проформу-інвойс, за умови наявності вказівки на контракт та товари, які оплачуються, не є підставою для висновку щодо недостовірності наданої позивачем інформації про митну вартість товару, а у сукупності з іншими документами, що стосуються поставки оцінюваного товару, і були подані позивачем для митного контролю, дозволяють ідентифікувати платіж з оцінюваним товаром.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 22.08.2019 у справі № 810/2784/18 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11 квітня 2022 року у справі №1.380.2019.006980 (провадження № К/9901/32581/20).
Суд зазначає, що У гр. 33 Рішення МВ № 4 вказано про те, що: "сума платежу, що вказана у банківських платіжних інструкціях від 17.09.2025 №б/н (сплачено - 3009,14 дол.) та від 02.12.2025 №б/н (сплачено – 16566,22 дол.) не кореспондується з умовами оплати за товар, що зазначена у контракті від 12.09.2025 №12-09/25 ( 15% предоплати та 85% предоплати після отримання копії коносаменту)".
При цьому, суд зауважує, що відповідачем не взято до уваги положення Додаткової угоди № 1 від 21.11.2025 до контракту № 12-09/25 від 12.09.2025, в якій вартість товару було змінено з 20 060,90 USD до 19 575,36 USD. Вказаний факт був відображений і в рахунку-фактурі № 25CF040556 від 20.11.2025.
Тому надані позивачем платіжні інструкції від 17.09.2025 №б/н на суму 3 009,14 дол. США та від 02.12.2025 №б/н на суму 16 566,22 дол. США (разом 19 575,36 дол. США) є належними доказами для підтвердження повної оплати вартості товару.
Суд зазначає, що при зверненні до митного органу щодо оформлення товарів позивачем були надані усі належні документи, які підтверджують числові значення вартості товарів. Натомість відповідачем жодним чином не обґрунтовано наявність сумнівів у заявленій митній вартості товарів. 
Положення ст.53 МК України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни товару, вказаної у документах, які самі по собі вже підтверджують митну вартість товару.
Правові висновки аналогічного змісту викладені Верховним Судом у постанові від 20.02.2018 у справі №809/1884/16, які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 30.10.2018 у справі №826/25605/15 міститься правовий висновок про те, що ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З огляду на встановлені обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи Рішення про коригування митної вартості товарів Рівненської митниці від 30.01.2026 № UA204150/2026/000004/2 та Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 30.01.2026 № UA204150/2026/000019 діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, визначені чинним законодавством. Вказані рішення не відповідають критеріям правомірності, визначеним ч.2 ст.2 КАС України є необґрунтоване, безпідставне, а отже є протиправним і підлягає скасуванню.
Враховуючи положення ст.139 КАС України, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню сума судового збору, сплачена за подання цього позову. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів Рівненської митниці від 30.01.2026 № UA204150/2026/000004/2.
Визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 30.01.2026 № UA204150/2026/000019.
Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Рівненської митниці витрати по сплаті судового збору в сумі 1153,30 грн. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 13 липня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 ) 
Відповідач - Рівненська митниця (вул. Соборна, буд. 104,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 43958370) 

Суддя       С.А. Борискін