П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/13352/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Сало Павло Ігорович 
Суддя-доповідач - Смілянець Е. С. 
07 серпня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Смілянця Е. С. 
суддів: Полотнянка Ю.П.  Драчук Т. О. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся в суд із позовом, в якому просив про:
- визнання протиправними дій відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2024 рік;
- зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій: за 2015 рік у кількості 14 днів, за 2016 рік у кількості 14 днів, за 2017 рік у кількості 14 днів, за 2018 рік у кількості 14 днів, за 2019 рік у кількості 14 днів, за 2020 рік у кількості 14 днів, за 2021 рік у кількості 14 днів, за 2022 рік у кількості 14 днів, за 2023 рік у кількості 14 днів та за 2024 рік у кількості 14 днів, - виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби;
- визнання протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у невключенні до складу грошового забезпечення, з якого позивачу обчислена грошова компенсація за невикористані дні оплачуваних відпусток, сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану";
- зобов`язання відповідача доплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні оплачуваних відпусток, обчисливши її розмір із розміру місячного грошового забезпечення з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану";
- визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової доплати за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 375 від 29.04.2020 за період з березня 2021 року по червень 2023 року (включно) пропорційно відпрацьованому часу в особливих умовах;
- зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову доплату за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 375 від 29.04.2020 за період з березня 2021 року по червень 2023 року (включно) пропорційно відпрацьованому часу в особливих умовах.
- визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу доплати за службу в нічний час за 2017, 2018, 2020, 2021, 2022, 2023 та 2024 роки;
- зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу доплату за службу в нічний час за 2017, 2018, 2020, 2021, 2022, 2023 та 2024 роки.
Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 28.01.2026 позов задовольнив частково. Визнав протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, яка полягає у невключені до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого обчислена грошова компенсація за невикористані дні оплачуваних відпусток, сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168.
Зобов`язав Головне управління Національної поліції у Вінницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні оплачуваних відпусток, обчисливши її розмір із розміру місячного грошового забезпечення з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168.
Визнав протиправними дії Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2021, 2022, 2023 та 2024 роки.
Зобов`язав Головне управління Національної поліції у Вінницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2021, 2022, 2023 та 2024 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.
Визнав протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час за 2017, 2018, 2020, 2021, 2022, 2023 та 2024 роки.
Зобов`язав Головне управління Національної поліції у Вінницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату за службу в нічний час за 2017, 2018, 2020, 2021, 2022, 2023 та 2024 роки з урахуванням вже виплачених сум. В решті позовних вимог відмовив.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що під час звільнення зі служби з позивачем було проведено повний і остаточний розрахунок, зокрема виплачено грошову компенсацію за 95 діб невикористаних відпусток, а додаткова відпустка як учаснику бойових дій у 2017-2020 роках була фактично використана, що підтверджується наказами по особовому складу та матеріалами кадрового обліку.
Наголошує, що чинне спеціальне законодавство у сфері проходження служби в поліції, а саме Закон України "Про Національну поліцію" та Порядок і умови виплати грошового забезпечення, затверджені наказом МВС № 260, не передбачають виплату компенсації за невикористану додаткову відпустку, встановлену статтею 16-2 Закону України "Про відпустки", а перелік видів відпусток, за які виплачується компенсація при звільненні є вичерпним.
Також відповідач вказує на те, що додаткова винагорода, передбачена постановою КМУ № 168, має тимчасовий і непостійний характер, не виплачується за період перебування у відпустках і тому правомірно не включалась до складу грошового забезпечення, з якого обчислювалась компенсація за невикористані відпустки.
Крім того, вимоги щодо доплати за службу в особливих умовах під час карантину та за службу в нічний час, на думку відповідача, не підтверджені належними доказами фактичного виконання позивачем службових обов`язків у відповідних умовах, а тому підстав для задоволення позову в цій частині також немає.
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив службу в Головному управління Національної поліції України у Вінницькій області.
Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 09.04.2016.
Наказом начальника Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області від 27.06.2025 № 108 о/с майора поліції ОСОБА_1 з 07.07.2025 звільнено зі служби відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням).
Представник позивача у заяві від 20.08.2025 просив відповідача здійснити перерахунок і виплату позивачу компенсації за невикористані дні відпустки (у тому числі як учаснику бойових дій за 2016-2025 роки з урахуванням додаткової винагороди за постановою КМУ № 168), надати інформацію про нічні зміни та карантинні виплати, а також нарахувати і виплатити доплату за службу в нічний час (35% посадового окладу) і додаткові виплати, передбачені постановою КМУ № 375 на період дії карантину COVID-19 та 30 днів після його скасування.
Листом відповідач повідомив представника позивача, що компенсацію за невикористану відпустку позивачу нараховано відповідно до наказу МВС України № 260 з урахуванням місячного грошового забезпечення на день звільнення. Додаткова винагорода, виплачена на підставі постанови КМУ № 168, не є складовою грошового забезпечення та не враховується при обчисленні такої компенсації, у зв`язку з чим підстави для її перерахунку відсутні. Також повідомлено, що відпустка учасника бойових дій не належить до щорічних і не підлягає компенсації у разі невикористання. Доплати за службу в нічний час та виплати за період дії карантину COVID-19 нараховані позивачу у повному обсязі відповідно до поданих довідок та затверджених списків.
Вважаючи оскаржувану бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції щодо невиплати позивачу компенсації за невикористані дні відпустки з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 № 168.
Так, Постановою КМУ від 11.11.2015 № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", окрім тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів поліцейських та розмірів надбавки за вислугу років також затверджено додаткові види грошового забезпечення поліцейських.
Пунктом 2 зазначеної Постанови установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі – Постанова № 168), в пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000,00 грн щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, – розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Отже, за своєю правовою природою додаткова винагорода, запроваджена Постановою № 168, є додатковим видом грошового забезпечення, яку законодавець відніс до категорії винагород, виплату якої запроваджено під час дії воєнного стану.
При цьому, пункт 7 розділу ІІІ Порядку № 260 не містить жодних застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір компенсації за невикористані дні відпустки.
Навпаки, за приписами указаної норми до такого розрахунку включено повне місячне грошове забезпечення, яке поліцейський отримував на день звільнення. Тому при обчисленні розміру таких виплат, відповідач був зобов`язаний урахувати суму винагороди, яку позивач отримував перед звільненням.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.09.2024 у справі № 240/32125/23.
Водночас, у постанові від 24.04.2025 у справі № 460/2217/23 колегія КАС ВС не знайшла підстав для відступу від вказаного правового висновку.
Таким чином, враховуючи, що додаткова винагорода, запроваджена постановою КМУ № 168, є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення та виплачувалася позивачу, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що вказана винагорода входить до складу грошового забезпечення позивача (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані ним дні щорічних оплачуваних відпусток.
Як встановлено судом, наказом від 27.06.2025 № 108 о/с про звільнення позивача зі служби в поліції передбачено виплату грошової компенсації за невикористані відпустки: за 2015 рік – 3 доби, за 2017 рік – 1 доба, за 2022 рік – 7 діб, за 2023 рік – 17 діб, за 2024 рік – 45 діб, за 2025 – 22 доби.
Отже, як вірно зазначає суд першої інстанції, Головним управлінням Національної поліції у Вінницькій протиправно не враховано у складі грошового забезпечення позивача, з якого обчислюється компенсація за невикористані дні оплачуваних відпусток, додаткову винагороду, передбачену постановою КМУ № 168.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2024 рік, колегія суддів зазначає наступне.
Наказ від 27.06.2025 № 108 о/с про звільнення позивача зі служби в поліції не містить відомостей щодо виплати йому грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій з 2015 по 2024 роки.
Відповідно до наказу від 06.02.2017 № 29 о/с ОСОБА_1 надано додаткову відпустку як учаснику бойових дій з 06.02.2017 по 19.02.2017; наказу від 30.04.2018 № 72 о/с – додаткову відпустку як учаснику бойових дій з 02.05.2018 по 15.05.2018; наказу від 09.12.2019 № 223 о/с – додаткову відпустку як учаснику бойових дій з 09.12.2019 по 22.12.2019; наказу від 27.04.2020 № 72 о/с – додаткову відпустку як учаснику бойових дій з 12.05.2020 по 25.05.2020.
Закон України "Про відпустки" від 15.11.1996 № 504/96-ВР (далі – Закон № 504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам.
Згідно зі статтею 4 Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток:
1) щорічні відпустки: основна відпустка (ст. 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (ст.7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (ст. 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством;
2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (ст. 13, 14 і 15 цього Закону);
3) творча відпустка (ст. 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (ст.16-1 цього Закону);
4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (ст. 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (ст.18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (ст. 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ст. 19 цього Закону);
5) відпустки без збереження заробітної плати (ст. 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.
У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ч. 1 ст. 24 Закону № 504/96-ВР).
Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 83 Кодексу законів про працю України.
Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 92 Закону № 580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Частинами 1-4 статті 93 Закону № 580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.
Відповідно до ч. 10 ст. 93 Закону № 580-VIII за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.
Частинами 1 та 2 статті 94 Закону № 580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Порядок та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799) (далі – Порядок № 260).
Згідно з абз. 7, 8 п. 8 розділу ІІІ Порядку № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби.
Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень ч.ч. 2, 3 ст. 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників – Кодекс законів про працю України.
З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону № 580-VIII і Порядку № 260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд дійшов висновку, що при вирішенні спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону № 504/96-ВР.
Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 504/96-ВР і ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Отже, у випадку звільнення особи з органів Національної поліції України, їй виплачується компенсація за всі невикористані ними дні як основної, так і додаткової відпустки.
Аналогічні висновки висловлено Верховним Судом у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 19.01.2021 у справі № 160/10875/19 та у постановах Верховного Суду від 04.02.2021 у справі № 160/5393/19, від 31.03.2021 у справі № 320/3843/20, від 26.05.2021 у справі № 360/1362/20, від 24.06.2021 у справі № 520/8054/2020.
Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII (далі – Закон № 3551-XII), який забезпечує створення належних умов для життєзабезпечення ветеранів війни, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
Як передбачено п. 12 ст. 12 цього Закону, учасникам бойових дій надаються право на одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Отже, виходячи з положень Закону № 3551-ХІІ, додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік є пільгою, гарантованою державою.
Відповідно до Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період – період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (стаття 1).
Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 №303/2014, який затверджений Законом України від 17.03.2014 №1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.
Таким чином, спірні правовідносини стосовно отримання грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.
В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання інших видів відпусток, зокрема додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону № 3551-XII, припиняється.
Разом з тим суд зазначає, що норми Закону № 3551-XII не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.
Вирішуючи спір в частині компенсації за невикористану додаткову відпустку особі, яка проходила службу в поліції та володіла статусом учасника бойових дій, судом також враховані правові висновки, що викладені у постанові Верховного Суду від 11.11.2021 у справі № 200/1175/20-а.
Зокрема, Верховний Суд зазначив що, у випадку звільнення поліцейського – учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої Законом України "Про відпустки" і статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
З наведеного суд першої інстанції робить обґрунтований висновок про наявність у позивача права на отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2021, 2022, 2023 та 2024 роки.
Таким чином, дії відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2021, 2022, 2023 та 2024 роки є протиправними.
Разом з тим, за 2017, 2018, 2019 та 2020 роки позивачу додаткова відпустка як учаснику бойових дій фактично надавалася та була використана, що підтверджується наказами від 06.02.2017 № 29 о/с, від 30.04.2018 № 72 о/с, від 09.12.2019 № 223 о/с та від 27.04.2020 № 72 о/с.
Відтак позивач не має права на грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової оплачуваної відпустки за вказані роки.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції щодо позовних вимог в частині доплати позивачу за службу в нічний час, колегія суддів враховуєнаступне.
Так, частиною 1 статті 91 Закону № 580-VIII встановлено, що особливий характер служби в поліції містить такі спеціальні умови для певних категорій поліцейських: 1) службу у святкові та вихідні дні; 2) службу позмінно; 3) службу з нерівномірним графіком; 4) службу в нічний час.
Як вже зазначалось вище, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" (далі – Постанова № 988) визначено, що Національна поліція з метою організації своєї діяльності фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України інших джерел, не заборонених законом, а також забезпечує ефективне і цільове їх використання.
Відповідно до п. 1 Постанови № 988 грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Водночас підпунктом 3 пункту 5 Постанови № 988 постановлено виплачувати поліцейським доплату за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.
Пунктом 11 Розділу ІІ Порядку № 260 визначено, що поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.
Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні.
Службою в нічний час вважається виконання поліцейськими службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00.
Поліцейським, які несуть службу в нічний час, надається перерва для відпочинку та харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва для відпочинку і харчування не включається в службовий час.
Поліцейським добового наряду під час чергування почергово надаються перерви для вживання їжі та короткочасного відпочинку. Загальна тривалість такої перерви становить 4 години (2 години вдень і 2 години вночі) та не включається в службовий час.
Підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції.
Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною у додатку 1 до цих Порядку та умов.
Поліцейським, що залучалися до служби в нічний час, виплата доплати за службу в нічний час за минулий місяць здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць.
Пунктом 15 Порядку № 260 визначено, що у разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно.
Проаналізувавши наведені норми можливо дійти висновку, що за несення служби в нічний час поліцейським обов`язково виплачується доплата у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.
Як встановлено судом першої інстанції, позивач перебував в нічних змінах у період:
- 2017 рік: 10 чергувань у складі добових нарядів: 06.01.2017, 02.02.2017, 24.02.2017, 22.03.2017, 06.04.2017, 27.08.2017, 22.09.2017, 26.09.2017, 15.10.2017, 12.12.2017;
- 2018 рік: 2 чергування у складі добових нарядів: 07.11.2018, 15.12.2018;
- 2020 рік: 8 чергувань у складі добових нарядів: 09.01.2020, 25.01.2020, 18.02.2020, 05.03.2020, 27.03.2020, 11.04.2020, 24.04.2020, 07.05.2020;
- 2021 рік: 7 чергувань у складі добових нарядів: 25.09.2021, 27.10.2021, 22.10.2021, 04.11.2021, 18.11.2021, 10.12.2021, 25.12.2021;
- 2022 рік: 3 чергувань у складі добових нарядів: 02.01.2022, 02.02.2022, 17.02.2022;
- 2023 рік: 8 чергувань у складі добових нарядів: 19.10.2023, 29.10.2023, 04.11.2023, 10.11.2023, 30.11.2023, 14.12.2023, 20.12.2023, 29.12.2023;
- 2024 рік: 33 чергування у складі добових нарядів: 07.01.2024, 13.01.2024, 19.01.2024, 09.02.2024, 15.02.2024, 21.02.2024, 11.03.2024, 23.03.2024, 29.03.2024, 11.04.2024, 17.04.2024, 22.04 2024, 18.05.2024, 22.05.2024, 27.05.2024, 01.06.2024, 21.06.2024, 26.06.2024, 01.07.2024, 08.07.2024, 28.07.2024, 22.08.2024, 12.09.2024, 17.09.2024, 06.09.2024, 19.09.2024, 29.09.2024, 05.10.2024, 29.10.2024, 04.11.2024, 15.11.2024, 04.12.2024, 15.12.2024.
Відтак, суд першої інстанції доходить до обґрунтованого висновку про наявність у позивача права на отримання доплати за службу в нічний час за час проходження служби за 2017, 2018, 2020, 2021, 2022, 2023 та 2024 роки.
При цьому встановлено, що наказ від 27.06.2025 № 108 о/с про звільнення позивача зі служби в поліції не містить відомостей щодо виплати йому доплати за службу в нічний час за час проходження служби.
Оцінюючи твердження відповідача про нарахування та виплату позивачу доплати за службу в нічний час за період з 01.01.2017 по 31.12.2024, суд першої інстанції враховував, що відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На підтвердження нарахування та виплати позивачу доплати за службу в нічний час відповідачем надано довідку, згідно з якою позивачу нараховано: 2020 (червень) – 27,10 грн; 2020 (серпень) – 61,63 грн; 2021 (квітень) – 64,43 грн; 2021 (травень) – 32,40 грн; 2021 (червень) – 78,75 грн; 2022 (грудень) – 168,75 грн.
Натомість, наведені у довідці відповідача відомості про нарахування доплати за службу в нічний час не корелюються з фактично встановленими судом періодами несення позивачем служби в нічний час, оскільки зазначені місяці та суми нарахувань не охоплюють більшість підтверджених нічних чергувань, зокрема за 2017, 2018, значну частину 2020-2021 років, а також за 2022-2024 роки, та не відповідають кількості зафіксованих добових нарядів.
Крім того, подана відповідачем довідка не містить розрахунку годин служби в нічний час, не підтверджує застосування встановленого підпунктом 3 пункту 5 Постанови № 988 та пунктом 11 Порядку № 260 розміру доплати у 35 відсотків посадового окладу за кожну годину служби в нічний час та не дозволяє встановити, за які саме дати і чергування здійснювалося нарахування.
Тобто, відповідачем не доведено факту виплати позивачу доплати за службу в нічний час за 2017, 2018, 2020, 2021, 2022, 2023 та 2024 роки.
З огляду на викладене суд першої інстанції обґрунтовано визнав протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення нарахування та виплати позивачу доплати за службу в нічний час за 2017, 2018, 2020, 2021, 2022, 2023 та 2024 роки.
Тому, враховуючи факт здійснення відповідачем окремих виплат позивачу за службу в нічний час, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, суд першої інстанції обгрунтовано зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити позивачу доплату за службу в нічний час за 2017, 2018, 2020, 2021, 2022, 2023 та 2024 роки з урахуванням виплачених сум.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 січня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий | | | Смілянець Е. С.
Судді | | | Полотнянко Ю.П.    Драчук Т. О.