ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2026 р. | Справа № 440/9953/26
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Чалого І.С. , Семененко М.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 10.08.2026, головуючий суддя І інстанції: С.О. Удовіченко, повний текст складено 10.08.26 по справі № 440/9953/26
за позовом ОСОБА_1 
до  Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області 
про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради в якій просить:
визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради № 657 від 27.04.2023 в частині включення до переліку на демонтаж металевого гаража № 04105 (ID 1949) за адресою АДРЕСА_1 ;
зобов`язати Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради виключити гараж № 04105 з планів на демонтаж.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 27.07.2026 позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху у зв`язку з невідповідністю позовної заяви вимогам статей 160 та 161 КАС України та надано строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
29.07.2026 до суду надійшло клопотання позивача про долучення додаткових правових обґрунтувань щодо дискримінаційного характеру рішень відповідача у справі № 440/9953/26.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.08.2026 продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 на десять днів з дня вручення копії ухвали про продовження строку для усунення недоліків позовної заяви.
04.08.2026 до Полтавського окружного адміністративного суду на виконання ухвали надійшла заява позивача про поновлення строку звернення до суду.
У заяві позивач зазначив, що оскаржуване Рішення виконкому № 657 було прийняте відповідачем 27.04.2023. Вказав, що до 30.06.2025 перебував на посаді директора Комунального підприємства Кременчуцької міської ради. Під час виконання своїх посадових обов`язків публічно та відкрито виступив проти корупційних махінацій міського голови В. Малецького, через що контракт на посаді директора КП не був продовжений відповідачем з 01.07.2025. Оскаржуване Рішення виконкому № 657 про включення мого металевого гаража № 04105 на Кварталі 278 до планів на примусовий демонтаж було прийняте відповідачем таємно. Жодних претензій, вимог, приписів чи офіційних повідомлень щодо вказаного гаража позивачу ніхто не пред`являв за весь час роботи. Відповідач умисно приховав наявність цього індивідуального акта, щоб позбавити позивача права на своєчасний судовий захист. Реальне переслідування майна позивача та спроби демонтажу розпочалися виключно як акт особистої посадової помсти міського голови В. Малецького після звільнення позивача з посади керівника підприємства. Про існування Рішення № 657 дізнався лише у липні 202, коли комунальні служби КП «Благоустрій Кременчука» намагалися вчинити розпил конструкції. Вказані обставини свідчень про умисне приховування відповідачем акта індивідуальної дії, що є об`єктивно непереборною перешкодою для своєчасного звернення до суду.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.08.2026 у задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання причин пропуску строку звернення до суду та поновлення строку звернення до суду відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 повернуто особі, яка її подала, а саме позивачу.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 10.08.2026 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції проігноровано умисне приховування акта відповідачем. Суддя першої інстанції критично оцінив доводи про те, що оскаржуване Рішення виконкому № 657 від 27.04.2023 було прийняте таємно та умисно приховувалось від позивача міським головою В. Малецьким, як акт особистої посадової помсти після звільнення позивача з посади директора КП 30.06.2025. При цьому суд проігнорував практику ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» (яку сам процитував в ухвалі), де чітко вказано: неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення є абсолютною поважною підставою для поновлення строку. Вказує, що дізнався про порушення прав лише у липні 2026 під час спроби примусового демонтажу майна, і звернувся до суду без зволікань протягом 12 днів. Також посилається на надмірний процесуальний формалізм щодо ст. 44 КАС України, а саме повернення позовної заяви особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи через відсутність у системі «Електронний суд» технічної квитанції про надсилання документів до кабінету виконкому (який автоматично бачить позов у своїй базі) — є штучною перешкодою, що нівелює саму суть права на судовий захист. Крім того, Секретаріатом Омбудсмена України за даними фактами вже відкрито провадження № Д-57056.3/26 від 29.07.2026.
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 294 КАС України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).
Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод для звернення до суду протягом встановленого законом строку, а наведені позивачем у заяві обставини носять суб`єктивний характер та отже не є достатніми для висновку про наявність підстав для поновлення строку звернення до суду, тому підстави для поновлення строку не є поважними тому заява про поновлення строку звернення до суду не підлягає задоволенню. Крім того ані до позовної заяви, ані до заяви про усунення недоліків не додано доказів надсилання її копії та копій доданих документів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 44 КАС України.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про повернення позовної заяви, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Відповідно до частини третьої статті 9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п. 4, 5 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Частиною третьою статті 161 КАС України визначено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Відповідно до пункту 8 частини 5 статті 160 КАС України в позовній заяві також зазначаються перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.
За приписами частин 1, 2, 3 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.
Аналіз зазначених норм права свідчить, що строк на усунення недоліків позовної заяви починає свій перебіг лише з дати вручення належним чином копії ухвали позивачеві.
Відповідно до ч. 6 ст. 251 КАС України, днем вручення судового рішення є:
1) день вручення судового рішення під розписку;
2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи;
3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;
4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;
5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Згідно з ч. 7 ст. 251 КАС України, якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.
Частиною 6 ст. 120 КАС України визначено, що якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.08.2026 продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 на десять днів з дня вручення копії ухвали про продовження строку для усунення недоліків позовної заяви.
Згідно довідки про доставку до електронного кабінету ЄСІТС, копію ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 03.08.2026, позивачем – ОСОБА_1 отримано : 04.08.2026 об 01:53 год.
Отже, строк на усунення недоліків позовної заяви з моменту отримання ухвали (04.08.2026 об 01:53 год)– 14.08.2026.
Відповідно до ч. 8 ст. 120 КАС України, останній день строку триває до двадцять четвертої години, але якщо в цей строк слід було вчинити процесуальну дію в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу.
Оскаржувана ухвала про повернення позовної заяви постановлена Полтавським окружним адміністративним судом 10.08.2026.
Тобто, судом першої інстанції всупереч положенню ч. 5 ст. 169 КАС України повернуто позовну заяву до закінчення строку на усунення недоліків.
За таких обставин, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, оскільки постановлено ухвалу про повернення позовної заяви до того, як у позивача закінчився строк для усунення недоліків позовної заяви.
Колегія суддів зазначає, що позивач до 14.08.2026 ще мав можливість доповнити чи змінити свою заяву на усунення недоліків протягом строку, наданого на усунення недоліку, який станом на 10.08.2026 ще не закінчився.
Колегія суддів наголошує, що статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що метою, яку переслідує суд при залишенні позовної заяви без руху є забезпечення особі можливості усунути недоліки позову у строк та спосіб встановлений судом, фактично забезпечуючи таким чином право особи на доступ до правосуддя у спосіб визначений Законом.
Суд звертає увагу, що згідно з рішенням Конституційного Суду України від 12.04.2012 № 9-рп/2012 ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права.
Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04.12.1995 у справі «Белле проти Франції»).
Право на ефективний засіб юридичного захисту гарантовано ст. 13 Конвенції, в якій зазначається: кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали від 10.08.2026 про повернення позовної заяви ОСОБА_1 порушено право позивача на звернення до суду за захистом його прав, свобод та інтересів, передбачених ст. 4 КАС України.
Інші доводи і заперечення сторін, з урахуванням наведеного, на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції, при прийнятті ухвали про повернення позову, дійшов передчасних висновків та порушив норми процесуального права, що є підставою для скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
За цим, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для направлення справи для слухання по суті до суду першої інстанції, як просить позивачка, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Згідно з ч.3 ст.312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 10.08.2026 по справі № 440/9953/26 скасувати.
Справу № 440/9953/26 направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду справи.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню . 

Головуючий суддя | (підпис) | З.Г. Подобайло
Судді | (підпис)  (підпис) | І.С. Чалий   М.О. Семененко