ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2026 року | м. Львів | Справа № 460/9477/24 пров. № А/857/38825/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,
суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_1 – Ляшка Дмитра Володимировича на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року з питань відстрочення, розстрочення виконання, зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення (постановлену головуючим-суддею Зозулею Д.П. в порядку письмового провадження у м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в :
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13.09.2024 було зобов`язано ГУ ПФУ в Рівненській області здійснити перерахунок основної пенсії ОСОБА_1 за період з 21.02.2024 відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 за №1-р (ІІ)/2021, відповідно до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №230/96-ВР, у розмірі шести мінімальних пенсій за віком та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 15.09.2025 у задоволенні заяви позивачки про зміну способу та порядку виконання рішення відмовлено повністю.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, представник позивачки Ляшко Д.В. подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить її скасувати та ухвалити постанову, якою задовольнити заяву про зміну способу і порядку виконання рішення суду.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що тривале невиконання рішення є підставою для зміни способу його виконання із “зобов`язати виплатити” на “стягнути” вказану суму заборгованості, посилаючись на нову редакцію ст.378 КАС України.
Відповідач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.
Згідно п.1 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити постанову, якою заяву ОСОБА_1 задовольнити, виходячи з наступного.
Залишаючи заяву позивачки без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що право особи, тобто стягувача, на здійснення виплати заборгованості по пенсії не може ставитися в залежність від бюджетних асигнувань, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. У той же час, у спірному випадку йдеться не про право особи на такі виплати, а про правові підстави для зміни способу і порядку виконання судового рішення. Суд наголошує, що зміна способу і порядку виконання рішення суду, у такому випадку, не захищає право позивача на отримання сум заборгованості по пенсії, яка фактично може бути виплачена за наявності відповідних бюджетних асигнувань.
Проте, колегія суддів вважає, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права, виходячи з наступного.
Згідно ст.14 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання, тоді як невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.
Оскільки резолютивна частина судового рішення, яке набрало законної сили, є завершальною та відображає результат вирішення справи адміністративної юрисдикції, містить чіткі та вичерпні висновки щодо всіх вимог, які були предметом позову, тому його виконання повинно реалізовуватись у визначений судом спосіб.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини”, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерела права.
Виконання судового рішення, ухваленого будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина “судового процесу” для цілей статті 6 Конвенції.
У рішенні ЄСПЛ від 19.03.1997 у справі “Горнсбі проти Греції” суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п.40).
Як зазначив ЄСПЛ у рішенні від 06.09.1978 у справі “Класс та інші проти Німеччини”, із принципу верховенства права випливає, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.
Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.
Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
Відповідно до ст.370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Порядок виконання рішень судів про стягнення коштів з державних органів регулюється Законом України “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень” №4901-VI від 05.06.2012 (далі - Закон №4901) та Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011 (далі - Порядок №845).
Відповідно до ч.1 ст.3 Закону №4901, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Статтею 7 Закону №4901 визначено, що виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України “Про виконавче провадження” з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.
У разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.
Отже, звернення до суду є обов`язком державного виконавця у зазначеній категорії справ, який виникає через два місяці з дня відкриття виконавчого провадження за умови, що рішення суду не виконане, а стягувач не чинить перешкоди провадженню виконавчих дій.
Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленими раніше порядку і способом. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.
Поняття спосіб і порядок виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб.
Порядок та підстави зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення в адміністративному судочинстві врегульовані статтею 378 КАС України.
Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень” №4094-IX від 21.11.2024, який набрав чинності 19.12.2024, були внесені суттєві зміни до положень статті 378 КАС України, зокрема й у частині зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.
Так, відповідно до змісту частин 1-3 статті 378 КАС України (у редакції Закону №4094-IX), за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання
Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.
Відтак, з 19.12.2024 статтю 378 КАС України доповнено самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання судового рішення, а саме : невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, протягом двох місяців з дня набрання таким рішенням законної сили. При чому, зміна способу і порядку виконання такого судового рішення відбувається шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.
У цій категорії справ зміна способу і порядку виконання рішення можлива шляхом зміни “зобов`язання здійснити перерахунок та провести виплату за перерахованою пенсією” на “стягнення коштів із державного органу боржника”.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13.09.2024 було зобов`язано ГУ ПФУ в Рівненській області здійснити перерахунок основної пенсії ОСОБА_1 за період з 21.02.2024 відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 за №1-р (ІІ)/2021, відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №230/96-ВР, у розмірі шести мінімальних пенсій за віком та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.
Згідно листа ГУ ПФУ та розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою позивачки, доплата до пенсії на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13.09.2024 становить 231957,66 ??? грн.
Колегія суддів зазначає, що доказів на підтвердження виплати позивачці заборгованості, нарахованої на виконання рішення суду по виплаті пенсії у розмірі 99129,99 ??? грн до матеріалів справи не додано.
Отже, вказана заборгованість до теперішнього часу позивачці не виплачена, тобто рішення суду залишається невиконаним у повному обсязі з огляду на неналежне фінансування державою відповідних витрат, що істотно ускладнює його виконання.
Відтак, з огляду на тривале невиконання рішення суду у справі щодо проведення виплати позивачці заборгованості, наявність обставин, що істотно ускладнюють його виконання (відсутність фінансування виплат державою), колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що при виконанні судового рішення щодо перерахунку пенсійних виплат самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат є встановлення факту невиконання судового рішення протягом двох місяців з дня набрання законної сили відповідним судовим рішенням.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 28.10.2025 по справі №380/7706/22.
Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, колегія суддів вважає, що заява позивачки про зміну способу і порядку виконання рішення суду підлягає до задоволення шляхом стягнення з ГУ ПФУ у Рівненській області на користь позивачки заборгованості з нарахованої та невиплаченої їй суми пенсії у розмірі 99129,99 грн.
Згідно п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є суттєвими та складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням постанови про задоволення заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 378 КАС України, суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_1 – Ляшка Дмитра Володимировича задовольнити.
Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року з питань відстрочення, розстрочення виконання, зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення по справі №460/9477/24 скасувати та ухвалити постанову, якою заяву представника позивачки ОСОБА_1 – Ляшка Дмитра Володимировича про зміну способу і порядку виконання рішення суду задовольнити.
Змінити спосіб і порядок виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року по справі №460/9477/24 шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (код ЄДРПОУ - 21084076) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) заборгованості у сумі 99129 (дев`яносто дев`ять тисяч сто двадцять дев`ять) гривень 99 копійок.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена. 

Головуючий суддя | | Р. В. Кухтей
судді | | С. П. Нос
| | С. М. Шевчук