ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/453/26 Справа № 711/4664/26 Категорія: ч. 1 ст. 173-2 КУпАП 	Головуючий у І інстанції Комплєктова Т. О.   Доповідач в апеляційній інстанції Люклянчук В. Ф.	

 	 	

 	 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 липня 2026 року          м. Черкаси 

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Черкаського апеляційного суду Люклянчук В.Ф., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 травня 2026 року, якою 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. 00 коп.
Стягнено судовий збір на користь держави у розмірі 665 грн. 60 коп.

ВСТАНОВИВ

З постанови судді вбачається, що 25 квітня 2026 року, близько 11 год. 46 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство стосовно тестя ОСОБА_2 , а саме в телефонній розмові вживав нецензурну лайку та образливо чіплявся до нього, чим вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вищевказану постанову та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Вважає вищевказану постанову незаконною та необґрунтованою, через неповне з`ясування судом першої інстанції фактичних обставин справи та ненадання належної оцінки доказам у їх сукупності.
Зазначає, що в постанові одночасно зазначені дві взаємовиключні обставини : нібито його фізичне перебування за адресою проживання ОСОБА_2 та одночасно факт телефонної розмови з ним.
На думку апелянта, вказане свідчить про можливе неправильне викладення фактичних обставин працівниками поліції під час складання адміністративних матеріалів або про неточності у поясненнях ОСОБА_2 , які судом належним чином не були перевірені.
Приводить свою версію подій, за якою, 25.04.2026 саме ОСОБА_2 здійснив телефонний дзвінок своїй онуці ОСОБА_3 , під час якого у присутності неповнолітньої дитини висловлювався на адресу апелянта образливо та принизливо, а той зробив йому зауваження.
Окремо звертає увагу, що рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 31.01.2024 у справі №708/5/24 встановлено факт фактичного припинення сімейних відносин між апелянтом та ОСОБА_4 ( донька ОСОБА_2 ) з червня 2023 року, а тому твердження про наявність реальних сімейних відносин між апелянтом та ОСОБА_2 , як тестем, є формальним та не відповідає дійсності.
Також посилається на висновок органу опіки та піклування, у якому зазначено, що ОСОБА_4 , яка є дочкою ОСОБА_2 систематично вживає алкогольні напої у присутності дитини, у зв`язку з чим дитина висловлює небажання проживати разом із матір`ю. Вказані обставини мають істотне значення для оцінки психологічної атмосфери навколо дитини та характеру конфлікту між сторонами.
Крім того, зазначає, що у жовтні 2025 року під час його законного перебування у належному йому приміщенні ОСОБА_2 вчиняв дії, спрямовані на фізичне перешкоджання його доступу до приміщення із застосуванням фізичної сили, та словесними погрозами.
За даним фактом працівниками поліції були складені адміністративні матеріали, які розглядалися Придніпровським районним судом м. Черкаси у справі № 711/10128/25 за ст. 173 КУпАП.
Вказані обставини підтверджують наявність тривалого конфлікту та систематичних дій з боку ОСОБА_2 , спрямованих на перешкоджання його законному користуванню майном.
Вважає, що сам по собі факт телефонної розмови та висловлення ним зауваження не може свідчити про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, пославшись на доводи, що в ній викладені, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У відповідності до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон) домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Згідно з п.п.4, 14 ч.1 ст.3 Закону, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Таким чином, домашнє насильство, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого, або можливість її заподіяння.
Слід вказати, що конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить. Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди.
Важливими елементами складу правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, є саме вчинення насильства у будь-якій формі його прояву та наслідки його застосування, які виражаються у заподіянні шкоди психічному або фізичному здоров`ю потерпілого, або можливого його заподіяння яке могло настати та не настало незалежно від волі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що психологічне насильство в частині висловлювання словесних образ, буде мати місце тоді, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
З огляду на наведене, сам лише факт висловлювання у телефонній розмов словесних образ не може свідчити про вчинення психологічного насильства в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону.
Повертаючись до обставин цієї справи апеляційний суд зауважує, що особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення встановлено, що 25 квітня 2026 року, близько 11 год. 46 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство стосовно тестя ОСОБА_2 , а саме в телефонній розмові вживав нецензурну лайку та образливо чіплявся до нього.
Наведене знайшло своє відображення у відповідному протоколі про адміністративне правопорушення.
У відповідності до національного законодавства протокол про адміністративне правопорушення, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
З урахуванням правової позиції, викладеній в рішенні ЄСПЛ по справі «Карелін проти російської федерації» протокол про адміністративне правопорушення не може визнаватись автоматично недопустимим доказом, а підлягає оцінці із сукупністю з іншими доказами.
Разом з тим зазначені обставини в цьому протоколі не підтверджуються іншими доказами, на які послався суд першої інстанції.
При винесені постанови про накладення адміністративного стягнення суд першої інстанції покликався на пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, та потерпілої.
Згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_1 його колишній тесть ОСОБА_2 постійно, починаючи з 11.04.2025 погрожував йому фізичною розправою при малолітній дитині.
Згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_2 він 25.04.2026 об 11.40 год зателефонував своїй онучці ОСОБА_5 . Під час спілкування з нею телефон узяв його колишній зять ОСОБА_1 та почав провокувати його, принижувати та ображати його та його дружину.
З показань особи, що притягається до адміністративної відповідальності та потерпілого випливає, що між ними виникла конфліктна ситуація через розбіжності у поглядах на життя.
Будь-яких об`єктивних даних, на підставі яких можливо прийти до висновку, що в ході цього конфлікту ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство стосовно тестя ОСОБА_2 не має.
Окремо слід відзначити на встановленні особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, обставини цього правопорушення, які суд першої інстанції вважав доведеними, з яких випливає, що під час вчинення інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, знаходився за місцем проживання потерпілого.
Утім такі обставини не відповідають дійсності.
Також судом першої інстанції неправильно оцінені письмові пояснення ОСОБА_1 , долучені ним в суді першої інстанції, як визнання ним вини, щире каяття.
З цих письмових пояснень випливає, що ОСОБА_1 не погоджується з фактичними обставинами, що встановлені особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення. Зокрема, ОСОБА_1 вказував, що його дії не були спрямовані на вчинення домашнього насильства, а є наслідком систематичного психологічного тиску, провокації, перешкоди користування майном та тривалим конфліктом між сторонами.
З огляду на вказане, в діях ОСОБА_1 не вбачається ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
З фактичних даних форми оцінки ризиків вчиненого домашнього насильства, складений поліцейським ОСОБА_6 , неможливо встановити наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
У матеріалах справи відсутні фактичні дані, на підставі яких можливо прийти до висновку, що дії ОСОБА_1 викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи, що є обв`язкою ознакою наявності в діях винної особи адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-2 КУпАП.
Заразом, відповідно до практики ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю є кримінальною, мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії статті 6 Конвенції (справа «Лучанінова проти України»).
Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.
З огляду на викладене вище, апеляційний суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять доказів, які б поза розумним сумнівом доводили вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
Суддя суду першої інстанції всупереч вимогам ст.245 КУпАП не дав в повній мірі належної оцінки доказам у справі та безпідставно визнав ОСОБА_1 винуватим та притягнув до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, аналізуючи у сукупності викладені в протоколі обставини та докази по справі, апеляційний суд дійшов висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а тому оскаржувана постанова підлягає скасування.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 травня 2026 року якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч.1 ст.173-2 КУпАП, скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173 - 2 КУпАП, щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В.Ф.Люклянчук