ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/6314/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -
в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту патрульної поліції (ЄДРПОУ 40108646), оформлене листом від 05.03.2026 №8548-2026, про відмову у призначенні та виплаті ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги, як особі, якій визначено третю групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням ним служби в поліції;
- зобов`язати Департамент патрульної поліції (ЄДРПОУ 40108646) призначити та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу, як особі, якій визначено третю групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням ним служби в поліції, у відповідності та розмірі, передбаченому Законом України «Про Національну поліцію» та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2024 №646.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 25.02.2016 проходив службу в Національній поліції України, останньою посадою була посада інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №4 управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції. Наказом начальника Департаменту патрульної поліції від 20.01.2026 №121о/с позивача звільнено зі служби в поліції з 22.01.2026 на підставі п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу – за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції). Підставою для звільнення став висновок медичної (військово-лікарської) комісії ДУ «ТМО МВС України по Львівській області», викладений у Свідоцтві про хворобу №653 від 29.12.2025, згідно з яким позивача визнано непридатним до служби в поліції внаслідок захворювання, яке пов`язане з проходженням служби в поліції. Згідно з Витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №184/26/965/В від 22.01.2026 позивачу з 16.01.2026 встановлено третю групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції. Зазначає, що 04.02.2026 подав на ім`я начальника Департаменту патрульної поліції заяву (рапорт) про призначення і виплату одноразової грошової допомоги, проте рішенням, оформленим листом від 05.03.2026 №8548-2026, у її призначенні відмовлено з підстав встановлення інвалідності до дати звільнення. Вважає таку відмову протиправною, оскільки право на допомогу пов`язане з фактом встановлення інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, та звільненням зі служби через хворобу, а вичерпний перелік підстав для відмови не містить такої умови, як встановлення інвалідності до дати звільнення. Просить позов задовольнити повністю.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що оскаржуване рішення, оформлене листом від 05.03.2026 №8548-2026, за своїм характером і правовою природою не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яким закінчується розгляд питання про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, не створює юридичних наслідків для позивача, а тому не порушує його прав та інтересів. По суті спору зазначає, що відповідно до підп.2 п.5 Порядку №646 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності є дата, з якої встановлено інвалідність. Оскільки інвалідність позивачу встановлено 16.01.2026, тобто до дати звільнення зі служби 22.01.2026, відповідач вважає, що правовідносини не підпадають під дію п.4 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію», який, на його думку, передбачає виплату допомоги виключно особам, яким інвалідність встановлено протягом шести місяців після звільнення. Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні позову повністю.
Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій викладено пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення. Зокрема, зазначає, що оскаржуване рішення є актом індивідуальної дії, оскільки стосується конкретної особи, розраховане на одноразове застосування та безпосередньо змінює правовий стан позивача, позбавляючи його можливості реалізувати право на отримання соціальної виплати. Наголошує, що визначальним для виникнення права на одноразову грошову допомогу є наявність причинно-наслідкового зв`язку між захворюванням, отриманим під час служби та пов`язаним з її проходженням, та встановленою інвалідністю, що в цьому випадку призвело до звільнення. Оскільки інвалідність встановлено в межах процедури припинення служби через хворобу, вважає доводи відповідача такими, що ґрунтуються на надмірному формалізмі.
Ухвалою судді від 06.04.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Позивач, ОСОБА_1 , з 25.02.2016 проходив службу в Національній поліції України, останньою займаною посадою була посада інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №4 управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції.
29.12.2025 медична (військово-лікарська) комісія ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» за направленням начальника ВКЗ УПП у Львівській області ДПП здійснила медичний огляд позивача, за результатами якого у Свідоцтві про хворобу №653 від 29.12.2025 встановлено діагноз і постановлено, що захворювання позивача пов`язане з проходженням служби в поліції, та визнано його непридатним до служби в поліції.
Наказом Департаменту патрульної поліції від 20.01.2026 №121о/с старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 22.01.2026 на підставі п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу – за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції). Підставами видання наказу зазначено рапорт позивача від 15.01.2026 та свідоцтво про хворобу від 29.12.2025 №653.
Згідно з Витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №184/26/965/В від 22.01.2026 позивачу встановлено третю (ІІІ) групу інвалідності з 16.01.2026; причиною інвалідності зазначено захворювання, пов`язане з проходженням служби в поліції.
04.02.2026 позивач подав на ім`я начальника Департаменту патрульної поліції заяву (рапорт) за формою згідно з додатком до Порядку №646 про призначення і виплату одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.
Рішенням Департаменту патрульної поліції, оформленим листом від 05.03.2026 №8548-2026, відмовлено позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги з посиланням на те, що інвалідність встановлено до дати звільнення зі служби в поліції.
Не погодившись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Змістом спірних правовідносин є відповідність оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 КАС України.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі – Закон №580-VIII).
Згідно з п.2 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється через хворобу – за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.
Сферу соціального захисту поліцейських урегульовано розділом ІХ Закону №580-VIII, яким визначено, зокрема, порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги (статті 97-101).
Відповідно до п.4 ч.1 ст.97 Закону №580-VIII одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі – одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.
Згідно з ч.3 ст.97 Закону №580-VIII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2024 №646 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі – Порядок №646).
Відповідно до підп.2 п.5 Порядку №646 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності є дата, з якої встановлено інвалідність, що зазначена у витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, а в разі відсутності дати, з якої встановлено інвалідність, – дата видачі витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.
За правилами п.10 Порядку №646 для призначення і виплати одноразової грошової допомоги заява (рапорт) за формою згідно з додатком подається керівникові органу поліції, закладів освіти за останнім місцем проходження служби.
Згідно з абз.2 п.15 Порядку №646 у разі відсутності підстав для призначення виплати одноразової грошової допомоги або у разі, коли документи (їх копії) подано не в повному обсязі чи не за належністю, керівник бухгалтерської служби органу поліції або особа, на яку покладено виконання таких функцій, письмово інформує заявника про прийняте рішення з обґрунтуванням підстав чи повернення документів.
Ключовим питанням, яке постало перед судом у цій справі, є чи має право на одноразову грошову допомогу поліцейський, якому інвалідність внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, встановлено до дати звільнення зі служби, та який звільнений зі служби через хворобу за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам сторін, суд зазначає таке.
Щодо доводів відповідача про те, що оскаржуване рішення не є рішенням суб`єкта владних повноважень та не створює юридичних наслідків для позивача, суд зазначає, що рішення, оформлене листом від 05.03.2026 №8548-2026, прийняте за наслідками розгляду заяви (рапорту) позивача та містить волевиявлення органу про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги. Таке рішення стосується конкретної особи, розраховане на одноразове застосування та безпосередньо впливає на можливість реалізації позивачем права на соціальну виплату. Абзацом 2 п.15 Порядку №646 передбачено письмове інформування заявника про відмову у призначенні допомоги з обґрунтуванням підстав, відтак таке рішення є актом індивідуальної дії, який підлягає судовому контролю. За таких обставин суд відхиляє посилання відповідача на те, що оскаржуване рішення не зачіпає прав позивача та не може бути предметом оскарження.
Питання конституційності п.4 ч.1 ст.97 Закону №580-VIII було предметом розгляду Конституційного Суду України, який Рішенням від 22.10.2020 №12-р/2020 визнав положення п.4 ч.1 ст.97 Закону №580-VIII такими, що відповідають Конституції України (є конституційними). Конституційний Суд України зазначив, що закріплення у п.4 ч.1 ст.97 Закону №580-VIII порядку реалізації особою права на отримання одноразової грошової допомоги потребує встановлення причинно-наслідкового зв`язку між наявністю у поліцейського інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травм або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, та неможливістю внаслідок цього продовжувати службу в поліції, що підтверджується відповідним рішенням медичної (військово-лікарської) комісії про непридатність до служби в поліції, на підставі якого поліцейський звільняється зі служби в поліції.
У постановах від 19.09.2018 у справі №373/1188/16-а, від 20.09.2018 у справі №296/9456/16-а, від 01.11.2018 у справі №822/3788/17, від 22.01.2019 у справі №2340/2663/18, від 15.04.2019 у справі №823/1798/18, від 10.10.2019 у справі №822/1083/18, від 05.02.2020 у справі №810/836/18, від 23.04.2020 у справі №822/999/18 та від 23.09.2021 у справі №2240/3024/18 Верховний Суд висловив позицію, згідно з якою положення п.4 ч.1 ст.97 Закону №580-VIII застосовується виключно за обов`язкової одночасної наявності, щонайменше, трьох умов: 1) причиною інвалідності є захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції; 2) інвалідність повинна бути встановлена до моменту звільнення або не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції; 3) причина звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, у взаємозв`язку з наведеними висновками Конституційного Суду України та Верховного Суду дає підстави для висновку, що визначальною умовою виникнення права на одноразову грошову допомогу за п.4 ч.1 ст.97 Закону №580-VIII є наявність причинно-наслідкового зв`язку між захворюванням, пов`язаним з проходженням служби, встановленою внаслідок такого захворювання інвалідністю та звільненням поліцейського зі служби через хворобу за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції. При цьому інвалідність може бути встановлена як до моменту звільнення, так і протягом шести місяців після звільнення особи з поліції.
Шестимісячний строк, визначений п.4 ч.1 ст.97 Закону №580-VIII, є граничним строком, протягом якого особі, звільненій зі служби в поліції, може бути встановлена інвалідність унаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, після чого право на отримання допомоги особа втрачає. Водночас цей строк не обмежує поліцейського у можливості встановлення інвалідності під час проходження служби в поліції та не виключає права на допомогу у разі, коли інвалідність встановлена до дати звільнення, а звільнення відбулося через хворобу за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.
Суд звертає увагу, що судова практика, на яку посилаються сторони у контексті відмови у виплаті одноразової грошової допомоги (зокрема постанова Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 15.07.2020 у справі №822/1493/18 та постанова Верховного Суду від 14.12.2023 у справі №440/1526/19), стосується випадків, коли поліцейського було звільнено зі служби за власним бажанням (п.7 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII), а не через хворобу. У зазначених справах відмова у виплаті визнавалася правомірною саме з підстав відсутності обов`язкової умови – зв`язку причини звільнення зі службою внаслідок захворювання. Натомість у даній справі позивача звільнено зі служби через хворобу на підставі п.2 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII.
Як установлено судом, причиною інвалідності позивача є захворювання, пов`язане з проходженням ним служби в поліції, що підтверджується Свідоцтвом про хворобу №653 від 29.12.2025 та Витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №184/26/965/В від 22.01.2026. Інвалідність встановлено до моменту звільнення (з 16.01.2026 при звільненні з 22.01.2026). Звільнення позивача зі служби зумовлене саме захворюванням, пов`язаним з проходженням служби, та здійснене на підставі п.2 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII (через хворобу – за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції).
Отже, з установлених у цій справі обставин у взаємозв`язку з наведеними вище висновками щодо застосування п.4 ч.1 ст.97 Закону №580-VIII слідує, що позивач відповідає всім трьом обов`язковим умовам, за яких виникає право на одноразову грошову допомогу.
Суд відхиляє посилання відповідача на те, що встановлення інвалідності до дати звільнення виключає право на одноразову грошову допомогу. Вичерпний перелік підстав для відмови у призначенні такої допомоги визначений безпосередньо законом, і в ньому відсутня така умова, як встановлення інвалідності до дати звільнення. Закон №580-VIII не містить заборони щодо встановлення поліцейському інвалідності під час проходження служби в поліції, як і не передбачає такої підстави для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги.
Будь-яких інших обставин, які б вимагали детальної відповіді або спростування, сторонами у заявах по суті справи не зазначено та з матеріалів справи судом не встановлено.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд приходить висновку, що оскаржуване рішення Департаменту патрульної поліції, оформлене листом від 05.03.2026 №8548-2026, прийняте без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому не відповідає критеріям, визначеним ч.2 ст.2 КАС України, та підлягає визнанню протиправним і скасуванню.
Щодо обрання ефективного способу захисту порушеного права позивача суд враховує таке.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Згідно з ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача – суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Аналогічний підхід до правозастосування при вирішенні близьких за змістом правовідносин застосовано Верховним Судом у постановах від 10.09.2020 у справі №806/965/17 та від 27.09.2021 у справі №380/8727/20, відповідно до яких у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому особою дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
У постанові від 22.09.2022 у справі №380/12913/21 Верховний Суд також зазначив, що дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи.
Із встановлених у справі обставин слідує, що позивачем виконано всі визначені законом умови для призначення одноразової грошової допомоги: інвалідність третьої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції, встановлена рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи; причинно-наслідковий зв`язок інвалідності із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби, підтверджений Свідоцтвом про хворобу №653 від 29.12.2025 та Витягом з рішення експертної команди №184/26/965/В від 22.01.2026; звільнення позивача зі служби здійснено через хворобу на підставі п.2 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII; заяву (рапорт) за формою згідно з додатком до Порядку №646 з необхідними документами позивачем подано за останнім місцем проходження служби; підстави для відмови у призначенні допомоги, визначені законом, відсутні. Розмір одноразової грошової допомоги для випадку встановлення третьої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, визначений Порядком №646 і не передбачає права відповідача діяти на власний розсуд.
З огляду на наведене та зважаючи на те, що завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення (вчинення дій) суб`єктом владних повноважень, порушене право позивача у даному випадку підлягає відновленню шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, оформленого листом від 05.03.2026 №8548-2026, та зобов`язання відповідача призначити і виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, як особі, якій визначено третю групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням ним служби в поліції, у розмірі, передбаченому Законом №580-VIII та Порядком №646. Такий спосіб захисту виключатиме подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, забезпечуватиме реалізацію позивачем гарантованого державою права на одноразову грошову допомогу та відповідатиме принципу правової визначеності.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А згідно з ч.1 ст.90 цього ж Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з урахуванням встановленого Кодексом адміністративного судочинства України обов`язку доведення правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, суд приходить висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю.
Щодо судового збору, то ураховуючи, що суд ухвалює рішення на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, а також зважаючи на документальне підтвердження понесених позивачем витрат у вигляді судового збору у розмірі 1331,20 грн, наявні підстави для їх стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 2, 5, 22, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту патрульної поліції, оформлене листом від 05.03.2026 №8548-2026, про відмову у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як особі, якій визначено третю групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням ним служби в поліції.
Зобов`язати Департамент патрульної поліції (ЄДРПОУ 40108646, місцезнаходження: 03048, м.Київ, вул.Федора Ернста, буд.3) призначити та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) одноразову грошову допомогу, як особі, якій визначено третю групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням ним служби в поліції, у відповідності та розмірі, передбаченому Законом України «Про Національну поліцію» та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2024 №646.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (ЄДРПОУ 40108646, місцезнаходження: 03048, м.Київ, вул.Федора Ернста, буд.3) понесені ним витрати по сплаті судового збору на суму 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ланкевич А.З.