ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 212/879/25  Номер провадження 22-ц/814/2434/26 | Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2026 року | м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.
судді: Дорош А.І., Триголов В.М., 
розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09 грудня 2025 року (час проголошення судового рішення та дата виготовлення повного текста судового рішення не зазначені) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У січні 2025 року ТОВ «Фінпром Маркет» звернулось до суду з вказаним позовом, просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики № 75153324 від 20.08.2021 в розмірі 29 246,30 грн, які складаються з: 13 475 грн заборгованості за основною сумою боргу та 15 789,30 грн заборгованості за відсотками, а також понесені позивачем судові витрати, які складаються із суми сплаченого судового збору в розмірі 2 422,40 та витрат, понесених на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500,00 грн.
В обґрунтування позову посилалося на невиконання відповідачкою умов кредитного договору.
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09 грудня 2025 року позов ТОВ «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованість за договором позики (АНУЇТЕТ) № 75153324 від 20.08.2021 в сумі 22 517,80 грн та судові витрати в сумі 4 559,65 грн.
В іншій частині вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції розглянув справу за її відсутності та позбавив її можливості належним чином підготуватись до розгляду справи та подати додаткові пояснення та докази.
Суд першої інстанції безпідставно не застосував позовну давність.
Сума нарахованих процентів суттєво перевищує суму фактично отриманих коштів, що порушує принципи справедливості, добросовісності та розумності.
При вирішенні питання по суті не врахував матеріальне становище відповідача, так як вона є внутрішньо переміщеною особою з м.Бахмут Донецької області, втратила житло та стабільний дохід у зв`язку з бойовими діями, вимушено залишила місце постійного проживання через бойові дії, працює та утримує матір якій 77 років. Весь її дохід йде на оплату оренди житла, лікування матері та базових потреб сім`ї.
Стягнення значної суми створює надмірний фінансовий тягар та порушує принцип пропорційності втручання у майнові права.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу – без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Рішення суду у частині укладення договору та отримання відповідачкою коштів не оскаржується, а тому відповідно до приписів ст.367 ЦПК України його законність і обґрунтованість апеляційним судом не перевіряється. 
З матеріалів справи вбачається, що 20.08.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 уклали договір позики (АНУЇТЕТ) № 75153324 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), який підписаний електронним цифровим підписом позичальника N10foh1fs9, відповідно до умов якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (а.с. 9 на звороті-10).
Відповідно до п. 2 договору визначені основні умови договору: сума позики - 13457,00 грн (п.2.1), строк позики - 64 дні (п.2.2), процентна ставка базова (фіксована) - 1,6% в день, знижена процентна ставка/день (застосовується у відповідності до умов програми лояльності) - 1,52% в день, процентна ставка за понадстрокове користування позикою – 2.7% в день, орієнтовна реальна річна процентна ставка 16457,7%, орієнтовна загальна вартість позики 22517,80 грн.( а.с.9 зворот)
Згідно з п. 4. договору, проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики.
З довідки ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» вбачається, що клієнта ОСОБА_1 , з якою укладено договір позики № 75153324 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 20.08.2021, ідентифіковано товариством (одноразовий ідентифікатор N10foh1fs9) та здійснено акцепт договору позики № 75153324 (а.с. 21 на звороті).
ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме перерахувало на картковий рахунок № НОМЕР_1 відповідача - ОСОБА_1 позику в розмірі 13457,00 грн, що підтверджується довідкою товариства, у якій вказано, що ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» підтверджує переказ за ініціативою ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», копією платіжної інструкції від 20.08.2021 (а.с. 22 - 24).
Згідно із розрахунком заборгованості за договором позики № 75153324 від 20.08.2021, складної ТОВ «Фінпром Маркет», загальна сума заборгованості, нарахованої з 20.12.2021 по 21.01.2025 , складає 29246,30 грн, з яких 13457,00 грн - заборгованість за тілом позики, 15789,30 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами (а.с. 4).
21.12.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу № 2112, відповідно до якого фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору права вимоги, зазначені у реєстрі заборгованостей (а.с. 25-29).
Відповідно до п. 5.2. договору, перехід від клієнта до фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому передачі реєстру заборгованостей, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно портфеля заборгованості та набуває відповідних прав вимог. Підписані сторонами акти прийому-передачі реєстру заборгованостей підтверджують факт переходу від клієнта до фактора відповідних прав вимоги та є невід`ємними частинами цього договору. Акти прийому-передачі реєстру заборгованостей підписуються в день укладення цього договору.
Відповідно до акту прийому-передачі реєстру заборгованостей (в паперовому та електронному вигляді) за договором факторингу № 2112 від 21.12.2021 клієнт ТОВ «Фінансова компанія управління активами» передав, а фактор ТОВ «Фінпром Маркет» прийняв реєстр заборгованостей, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги (а.с. 31).
Відповідно до реєстру прав вимог №4 від 21.12.2021 до договору факторингу № 2112 від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором позики № 75153324 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 21.12.2021 на загальну суму 29246,30 грн (а.с. 33).
31.03.2023 ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали договір факторингу № 310323-ФК, відповідно до якого фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору права вимоги, зазначені у реєстрі заборгованостей (а.с.35 зворот-39).
Відповідно до п. 5.2. договору, перехід від клієнта до фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому передачі реєстру заборгованостей, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно портфеля заборгованості та набуває відповідних прав вимог. Підписані сторонами акти прийому-передачі реєстру заборгованостей підтверджують факт переходу від клієнта до фактора відповідних прав вимоги та є невід`ємними частинами цього договору. Акти прийому-передачі реєстру заборгованостей підписуються в день укладення цього договору.
Відповідно до реєстру заборгованостей від 31.03.2023 до договору факторингу № 310323-ФК від 31.03.2023 від ТОВ «Фінансова компанія управління активами» до ТОВ «Фінпром Маркет» перейшло право вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за договором позики № 75153324 від 20.08.2021 на загальну суму 29246,3 грн (а.с. 44-44).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сторони однозначно погодили розмір відсотків, як міри відповідальності, а тому, застосовуючи принцип contra proferentem, суд тлумачив вказану умову на користь позичальника. Відомості про підписання позичальником правил надання грошових коштів у позику відсутні, а тому суд вважав, що сторони не погоджували умови щодо пролонгації договору.
Відтак, суд вважає, що із відповідачки мають бути стягнуті відсотки в межах строку кредитування - 64 дні, в сумі 9 060,80 грн.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.
Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строки, встановлені договорами.
Положеннями ч. 1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 1050 ЦК України встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 
Нарахування банківською установою відсотків за кредитом можливе лише в межах строку кредитування. 
У розрахунку заборгованості, складеного первісним кредитором, відображені суми нарахувань, які проводило товариство, однак матеріали справи не містять документів, з яких можливо встановити чи вносились кошти відповідачкою на погашення заборгованості, яким чином було проведено нарахування процентів та що за суми вказані в колонці проценти в підколонці КТ у розмірі 50,15 – 08.09.2021 та 35 – 22.09.2021( а.с.54-55)
Таким чином, матеріали справи не містять належного розрахунку заборгованості, який би міг перевірити суд щодо правильності нарахування відсотків.
У свою чергу, суд першої інстанції обгрунтовано провів власний розрахунок процентів в межах строку користування кредитом і розмір заборгованості за процентами склав 9 060,80 грн.
Таким чином, проценти нараховані судом першої інстанції відповідно до умов договору.
Посилання в апеляційній скарзі на необхідність зменшення розміру процентів у зв?язку зі скрутним матеріальним становищем не заслуговують на увагу, оскільки за будь-яке користування кредитними коштами передбачено сплату відсотків, які встановлені в договорі та які відповідачка при його підписанні добровільно погодилася сплатити. Отримавши кредитні кошти, відповідачка погодилася сплатити проценти за користування ними у зазначеному розмірі, що обумовлено кредитним договором та відповідає вимогам ст. 1054, 1056-1 ЦК України. Судом першої інстанції було перераховано відсотки за користування кредитом у строки, передбачені договором, що є звичайною платою за право користування наданими кредитними коштами на визначених законодавством умовах.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2024 у справі № 902/417/18, суд передбачив можливість зменшення розміру неустойки, штрафу і процентів річних за час затримки виконання грошового зобов`язання відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. У справі, що переглядається, позивачем стягуються проценти за користування кредитом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625ЦК України позивачем не здійснювалося, а отже відсутні підстави для зменшення розміру нарахованих процентів.

Щодо доводів апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до положень ст. 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Вказаний висновок щодо строку позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19.
Згідно до п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Таким чином, підстав для застосування наслідків строку пропуску позовної давності немає, оскільки перебіг позовної давності, визначений Кодексом, зупинено на строк дії такого стану, тобто, строк позовної давності не закінчився.

З огляду на встановлене слід дійти висновку, що суд першої інстанції виконав вимоги ст.89, ст.264, ст.265 ЦПК України, зробив правильні висновки по суті заявлених вимог, у рішенні навів мотивовані оцінки аргументів кожної із сторін, а також мотиви прийняття і відхилення наданих у справу доказів. Отже, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. 
Враховуючи встановлене, конкретні обставини справи і характер спірних правовідносин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними та такими, що потребують детального аналізу задля забезпечення вимог п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд 
У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 вересня 2026 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов 

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов