УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/12638/26 Головуючий у 1-й інст. Луньова Д. Ю. 
Номер провадження №33/4805/1280/26
Категорія ст.124 КУпАП Доповідач Костюкович С. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду Костюкович С.І., з участю секретаря судового засідання Колодяжного О.В., потерпілого ОСОБА_1 , представника потерпілого – адвоката Невмержицької Т.О., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомир апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , на постанову Богунського районного суду м.Житомира від 31.07.2026 року, якою  ОСОБА_2  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян,
встановив:
Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 31.07.2026 року  ОСОБА_2  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60грн.
Згідно постанови місцевого суду, ОСОБА_2 13.07.2026 року о 09 год. 50хв. в м. Житомирі по проспекту Миру, 65, керував транспортним засобом марки Renault, н.з. НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, не був уважним, не переконався, що це буде безпечно для інших учасників дорожнього руху та не звернувся за допомогою до сторонніх осіб за допомогою, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , внаслідок чого ОСОБА_1 отримала легкі тілесні ушкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.п. 2.3.б, 10.9 Правил дорожнього руху України. Внаслідок ДТП у транспортного засобу механічні пошкодження відсутні. Дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ст.124 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням потерпіла  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати в частині призначеного адміністративного стягнення. Прийняти нову постанову, якою застосувати до ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Вважає, що оскаржувана постанова в частині обраного заходу адміністративного стягнення є необґрунтованою та такою, що не відповідає тяжкості вчиненого правопорушення й особі правопорушника.
Вказує, що обираючи захід стягнення у вигляді мінімального штрафу 850грн, суд першої інстанції належним чином не оцінив рівень суспільної небезпеки вчиненого діяння, а саме: грубе порушення Правил дорожнього руху, наїзд було вчинено безпосередньо на пішохідному переході при русі заднім ходом, що свідчить про крайню неуважність та зневагу до безпеки пішоходів, відсутність каяття та відшкодування шкоди завдану здоров`ю чи майну.
Також місцевим судом при призначенні покарання не враховано особу правопорушника, який відповідно до витягу на запит адвоката Невмержицької Т.О. до сервісу адміністративних правопорушень щодо наявних постанов про притягнення до адміністративно відповідальності водія ОСОБА_3 , останній з 2025 року по червень 2026 року 8 разів притягувався до адміністративної відповідальності за перевищення швидкості, що вказує про нехтування водієм ОСОБА_4 Правил дорожнього руху, небезпечність такого водія на дорогих як для інших водіїв так і для людей на вулицях.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення потерпілої  ОСОБА_1 та її представника адвоката Невмержицьку Т.О., які підтримали апеляційну скаргу, особу, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_2 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до змісту ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, ґрунтується на матеріалах справи та досліджених у судовому засіданні доказах, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції, та з чим в цій частині погоджується і апеляційний суд, винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, підтверджується:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 718707 від 13.07.2026, відповідно до змісту якого, ОСОБА_2 13.07.2026 року о 09 год. 50хв. в м. Житомирі по проспекту Миру, 65, керував транспортним засобом марки Renault, н.з. НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, не був уважним, не переконався, що це буде безпечно для інших учасників дорожнього руху та не звернувся за допомогою до сторонніх осіб за допомогою, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , внаслідок чого ОСОБА_1 отримала легкі тілесні ушкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.п. 2.3.б, 10.9 Правил дорожнього руху України (а.с.1);
- письмовими поясненнями ОСОБА_2 (а.с.2). Зокрема, у своїх письмових поясненнях ОСОБА_2 підтвердив, що «…почавши рух назад, почув жіночий голосний звук, негайно зупинивши авто, я вийшов…».
- письмовими пояснення ОСОБА_1 (а.с.3), яка пояснила, що 13.07.2026 близько 09:50 здійснювала перехід на зелене світло по пішохідному переходу, та під час якого заднім ходом на неї був здійснений наїзд легкового автомобіля. Потерпіла пояснила, що внаслідок цього наїзду отримала тілесні ушкодження;
- схемою місця ДТП (а.с.4);
- рапортом слідчого (а.с.5).
Окрім цього судом першої інстанції було досліджені виписка № 5044 із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 , консультаційний висновок невролога та флеш носії із відеозаписом.
Стаття 124 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Як встановлено судом першої інстанції, та що не заперечувалось учасниками провадження, внаслідок наїзду транспортним засобом на потерпілу, окрім тілесних ушкоджень, було завдано шкоди її майну, а саме пошкоджено наушник, захисне скло на телефоні, пошкоджений спортивний костюм та кросівки.
Переглянувши наявний у матеріалах справи відеозапис на USB-накопичувачі (флешносії) судом встановлено, що письмові пояснення потерпілої, а також зазначені обставини про пошкодження її майна, узгоджуються із матеріалами справи та відповідають обставинам, зафіксованим наявним у справі відеозаписом (а.с.26).
Пунктом 2.3.б Правил дорожнього руху України передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі.
Пунктом 10.9 Правил дорожнього руху України передбачено, що під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, суд першої інстанції вважав, що дії ОСОБА_2 поліцейським кваліфіковані правильно та доведено допустимими, достовірними та достатніми доказами вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, за яке передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП, оскільки він порушив Правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження майна потерпілої ОСОБА_1 .
Апеляційний суд погоджується і вважає доведеним винуватість ОСОБА_2 вищезазначеною сукупністю досліджених судом доказів у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП
Поряд з цим, апеляційний суд вважає необгрунтованою постановою в частині застосованого до ОСОБА_2 адміністративного стягнення, та вважає, що є підстави для застосування більш суворого адміністративного стягнення, передбаченого санкцією статті 124 КУпАП, що не було враховано судом першої інстанції.
Так, згідно ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
За змістом санкції статті 124 КУпАП за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП може бути накладено штраф в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
Відповідно до змісту ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються, зокрема, характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини.
По суті, ці положення та санкція ст.124 КУпАП, якою передбачено альтернативні види адміністративних стягнень, наділяють суд правом вибору між видами стягнень, які передбачені. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, мети адміністративного стягнення та загальних правил накладення стягнення.
У постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року у справі №756/4830/17-к зроблено висновок, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Згідно ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
На переконання апеляційного суду, накладаючи на ОСОБА_2 найменш суворе адміністративне стягнення, передбачене санкцією статті 124 КУпАП суд вищезазначеного у повній мірі не врахував.
Так, судом не враховано, що ОСОБА_2 порушив два пункти Правил дорожнього руху України, внаслідок чого були спричинена шкода як особистому здоров`ю потерпілої у виді поверхневої травми волосистої частини голови, забій, що підтверджується випискою № 5044 із медичної картки хворого, копія якої наявна у матеріал справи (а.с41), так і шкода майну потерпілої, про яку вже було зазначено.
Судом першої інстанції також невраховано, що вчинене ОСОБА_2 адміністративне стягнення потягло й інші наслідки, оскільки потерпіла зверталася до лікаря із скаргами на порушення, приступи тривоги, які супроводжувались тремтінням, що підтверджується консультацією невролога (а.с.42).
Переглянувши наявний відеозапис на USB-накопичувачі (а.с.26), а також дослідивши письмові матеріали апеляційним судом встановлено, що поза увагою суду першої інстанції при обранні виду адміністративного стягнення та його міри залишився і характер вчиненого правопорушення та особа порушника.
Зокрема, за цими матеріалами та відеозаписом, правопорушення було вчинене у світлу пору доби, під час переходу потерпілої дороги на зелене світло у встановленому місці. З відеозапису об`єктивно слідує, що жодних перешкод для видимості водія перед початком виконання ним маневру у виді руху назад не було, натомість ОСОБА_2 здійснив різкий рух назад із значною швидкістю, що вказує на крайню неуважність та значну міру недбалості ОСОБА_2 як водія під час виконання цього маневру.
Поза увагою суду залишилось і те, що заподіяна потерпілій шкода на час розгляду справи не була відшкодована.
Апеляційний суд також бере до уваги подану стороною потерпілої інформацію про неодноразове притягнення до адміністративно відповідальності за нетривалий період часу водія ОСОБА_3 , що було визнано під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 , котрий підтвердив і на запитання апеляційного суду пояснив, що визнає ту обставину, що протягом вказаного потерпілою періоду (із 2025 по червень 2026 року) він три – чотири рази притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, вказавши що за перевищення швидкості.
Окрім того, ОСОБА_2 під час апеляційного розгляду на запитання потерпілої та її представника не заперечив і підтвердив факт скоєння іншої дорожньо-транспортної пригоди за його участі із пошкодженням транспортних засобів, по факту якої відповідні підрозділи Національної поліції України не залучались, оскільки учасниками ДТП спільно було складено для надання страховику повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (так-званий «європротокол»). 
Ці обставини, зокрема, визнане неодноразове притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, також не були враховані судом першої інстанції при обранні щодо ОСОБА_2 виду та міри адміністративного стягнення, проте, на переконання апеляційного суду, вони впливають на висновок суду щодо обрання щодо ОСОБА_2 обгрунтованого, справедливого та домірного виду стягнення з метою досягнення цілей, передбачених статтею 23 КУпАП. 
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що обране судом першої інстанції адміністративне стягнення у виді штрафу є явно несправедливим, не відповідає характеру правопорушення, яке вчинив ОСОБА_2 , його особі, та в цьому конкретному провадженні, на переконання апеляційного суду, не здатне досягти мети адміністративного стягнення, передбаченої статтею 23 КУпАП, а саме в даному випадку буде неспроможне досягти виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
З цих усіх підстав апеляційний суд вважає справедливим та законним видом адміністративного стягнення, яке слід застосувати до ОСОБА_2 - позбавлення права керування транспортними засобами.
Однак, враховуючи, що ОСОБА_2 , як те встановив суд першої інстанції, визнав вину в судовому засіданні, то апеляційний суд вважає справедливим, законним, співмірним вчиненому та таким, що відповідатиме принципу індивідуалізації стягнення, особі винного, характеру правопорушення та загальним засадам накладення адміністративного стягнення – застосування позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців.
Вказана обставина зумовлює часткове задоволення апеляційної скарги потерпілого, яка просила апеляційний суд в апеляційній скарзі позбавити зазначеного права на 1 рік.
Отже, за наведених обставин апеляційний суд накладає стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком 6 (шість) місяців, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень.
Згідно п.3 ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та прийняти нову постанову.
З огляду на наведене, у зв`язку із посиленням адміністративного стягнення, апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а постанова судді з урахуванням повноважень апеляційного суду згідно п.3 ч.8 ст.294 КУпАП - скасуванню з постановленням нової постанови.
Відповідно до ч.2 ст.38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - восьмій цієї статті.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.1) подія правопорушення мала місце 13.07.2026 р.
На день прийняття цієї постанови апеляційним судом, передбачений ч.2 ст.38 КУпАП трьохмісячний строк для накладення адміністративного стягнення не закінчився.
Також, згідно п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Згідно наявної у матеріалах справи копії посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 25.01.2024 Головним управлінням Національної гвардії України ОСОБА_2 має пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни – учасників бойових дій.
З огляду на це, а також врахувавши повідомлену ОСОБА_2 під час апеляційного розгляду інформацію про його ступінь участі в захисті незалежності та територіальної цілісності України, тривалість його служби та регіони її несення, апеляційний суд вважає, що в цьому конкретному провадженні, з урахуванням п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та принципу верховенства права, є можливим віднесення витрат по сплаті судового збору в розмірі 665 грн. 60 коп. на рахунок держави що і реалізується судом в цьому судовому провадженні.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу потерпілої  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Богунського районного суду м. Житомира від 31.07.2026 року, відносно ОСОБА_2 скасувати та прийняти нову постанову.
Визнати ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) місяців.
Витрати по сплаті судового збору у розмірі 665,60 гривень віднести на рахунок держави.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя      С.І. Костюкович