ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/2811/23
Провадження № 11-кп/820/65/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача    ОСОБА_1 ,
суддів      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
з участю секретарів    ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
прокурора    ОСОБА_6 ,
обвинуваченого   ОСОБА_7 ,
захисника    ОСОБА_8 , 
потерпілого     ОСОБА_9 ,
представника потерпілого-
адвоката      ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань розслідувань 25 квітня 2022 року №62022000000000212, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, за апеляційною скаргою прокурора Офісу Генерального прокурора на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 лютого 2025 року, -
в с т а н о в и л а :
Цим вироком 

ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Жилинці, Ярмолинецького району, Хмельницької області, з вищою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, учасника бойових дій, зареєстрованого та фактично проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 189 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку із недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення. 
Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді застави до набрання вироком законної сили – залишено без змін.
Після набрання вироком законної сили, заставу в сумі 91 000 (дев`яносто одну тисячу) гривень ухвалено повернути заставодавцю ОСОБА_11 .
Органом досудового розслідування, ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що перебуваючи на посаді старшого оперуповноваженого 4-го відділу (боротьби з організованими групами з ознаками корупції) УСР в Хмельницькій області ДСР НП України, тобто будучи працівником правоохоронного органу, використовуючи своє службове становище, вчинив злочини за наступних обставин.
Так, встановлено, що 05.01.2022 в рамках кримінального провадження № 12021240000000551, досудове розслідування у якому здійснювалось СУ ГУ НП в Хмельницькій області, за участі оперативних співробітників УСР в Хмельницькій області НП України, в тому числі капітана поліції ОСОБА_7 , на території Державного підприємства Міністерства оборони України «Українська дорожньо-транспортна компанія «Воєнконверс-43», що розташоване за адресою: м. Хмельницький, вул. Гарнізонна, буд. 16, в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, затримано гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував на посаді тимчасово виконувача обов`язки директора вказаного підприємства.
Того ж дня, але не пізніше моменту доставлення затриманого ОСОБА_9 до адміністративної будівлі ГУ НП в Хмельницькій області за адресою: м. Хмельницький, вул. Зарічанська, буд. 7, де розташовані службові приміщення СУ ГУ НП в Хмельницькій області та УСР в Хмельницькій області ДСР НП України, у капітана поліції ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на вимагання та подальше отримання у  ОСОБА_9 грошових коштів у сумі 5000 доларів США (згідно з курсом НБУ станом на 05.01.2022, становить 136 488 грн.), з погрозою обмеження прав та свобод останнього.
Таким чином, 05.01.2022, приблизно о 22 год. 00 хв., перебуваючи поблизу адміністративної будівлі ГУ НП в Хмельницькій області за адресою: м. Хмельницький, вул. Зарічанська, буд. 7, старший оперуповноважений 4-го відділу (боротьби з організованими групами з ознаками корупції) УСР в Хмельницькій області ДСР НП України капітан поліції ОСОБА_7 , маючи значний досвід у сфері виявлення, припинення та попередження корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, використовуючи своє службове становище, з метою реалізації вищевказаного злочинного плану, необхідною умовою запровадження якого було попереднє створення у ОСОБА_9 уяви про існуюче перед ОСОБА_7 та іншими співробітниками поліції зобов`язання у вигляді заборгованості у розмірі 5000 доларів США, повідомив ОСОБА_9 про те, що за вказану суму грошової винагороди він ( ОСОБА_7 ) та інші співробітники поліції в подальшому сприятимуть останньому у покращенні умов перебування в ізоляторі тимчасового тримання, обранні судом більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, невнесенні в протоколи, які мають бути ним ( ОСОБА_7 ) складені за результатами проведення слідчих (розшукових) дій відносно ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 12021240000000551, відомостей про всі обставини, які можуть бути використані стороною обвинувачення, як доказ вини останнього, а також у сприянні зміни кваліфікації кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрювався ОСОБА_9 , а саме з ч. 3 ст. 368 КК України на ч. 1 ст. 368 КК України.
Разом з тим, ОСОБА_9 згоди на пропозицію ОСОБА_7 не надав, проте перебуваючи внаслідок затримання співробітниками поліції в психологічно пригніченому стані, а також побоюючись подальшого обмеження прав та свобод зі сторони правоохоронців, про вчинення вищевказаних дій не заперечив.
В подальшому, 04.03.2022, перебуваючи у приміщенні адміністративної будівлі ГУ НП в Хмельницькій області за адресою: м. Хмельницький, вул. Зарічанська, буд. 7, капітан поліції ОСОБА_7 , з метою реалізації злочинного плану спрямованого на незаконне одержання від ОСОБА_9 майна (грошових коштів), розуміючи про виникнення у останнього уяви про начебто існуюче перед ним ( ОСОБА_7 ) та іншими співробітниками поліції зобов`язання у вигляді боргу у розмірі 5000 доларів США, здійснюючи психологічний тиск на ОСОБА_9 , шляхом висловлення погроз застосування по відношенню до нього більш тяжкого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 12021240000000551 та інших негативних наслідків, пов`язаних із використанням свого службового становища, настання яких потерпілий, у випадку не надання ним грошових коштів, сприймав, як реальні, повідомив останньому ( ОСОБА_9 ) про необхідність надання йому ( ОСОБА_7 ) вказаних грошових коштів.
Також, 10.04.2022, перебуваючи поблизу будівлі КПН «Волочиська багатопрофільна лікарня», що розташована за адресою: Хмельницька обл., м. Волочиськ, вул. Незалежності, буд. 68, капітан поліції ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу спрямованого на одержання від ОСОБА_9 грошових коштів повідомив останньому про необхідність надання йому ( ОСОБА_7 ) вказаних грошових коштів у найбільш коротший період часу.
Крім того, 07.06.2022 приблизно о 12 год. 55 хв., капітан поліції ОСОБА_7 , діючи умисно та з корисливих мотивів, з метою реалізації злочинного плану, перебуваючи в автомобілі марки «Hyundai» чорного кольору, на 229 км + 100м автошляху М12 «Стрий – Тернопіль – Кропивницький – Знам`янка» (неподалік с. Мацьківці Хмельницького р-ну Хмельницької обл.), одержав від ОСОБА_9 частину раніше обумовлених грошових коштів у сумі 1450 (однієї тисячі чотириста п`ятдесяти) доларів США, які заздалегідь, вимагав у ОСОБА_9 , погрожуючи йому обмеженням прав та свобод.
Надалі, капітан поліції ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, 19.06.2022 приблизно о 23 год. 13 хв., перебуваючи в автомобілі марки «Renault» моделі «Logan», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився напроти АЗС «ОККО», поблизу відокремленого підрозділу Волочиського машинобудівного заводу ПАТ «Мотор Січ», що розташований за адресою: Хмельницька обл., м. Волочиськ, вул. Незалежності, буд. 1, одержав від ОСОБА_9 частину раніше обумовлених грошових коштів у сумі 1500 (однієї тисячі п`ятсот) доларів США, які заздалегідь вимагав у ОСОБА_9 , погрожуючи йому обмеженням прав та свобод.
Також, 11.08.2022 приблизно о 16 год. 54 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи на узбіччі автошляху М12 «Стрий – Тернопіль – Кропивницький – Знам`янка» поблизу зупинки громадського транспорту, що розташована неподалік перехрестя с. Водички та с. Кудринці Хмельницького р-ну Хмельницької області, продовжуючи реалізацію злочинного умислу спрямованого на одержання від ОСОБА_9 частини раніше обумовлених грошових коштів у сумі 2050 (двох тисяч п`ятидесяти) доларів США, які заздалегідь, погрожуючи обмеженням прав та свобод, вимагав у останнього, з метою конспірації свої протиправних дій, наказав ОСОБА_9 покласти вказану суму грошових коштів у пачку з під цигарок та залишити під лавкою, що розташована у середині зазначеної зупинки громадського транспорту. Такі дії ОСОБА_7 , надали останньому в подальшому заволодіти вказаною сумою грошових коштів ОСОБА_9 . 
Разом з тим, 11.08.2022 о 17 год. 15 хв., капітана поліції ОСОБА_7 затримано співробітниками Державного бюро розслідувань, а його злочинну діяльність припинено.
Отже, старший оперуповноважений 4-го відділу (боротьби з організованими групами з ознаками корупції) УСР в Хмельницькій області ДСР НП України капітан поліції ОСОБА_7 , будучи службовою особою правоохоронного органу, використовуючи своє службове становище, у період з 05.01.2022 по 11.08.2022, погрожуючи ОСОБА_9 обмеженням його прав та свобод, вимагав та отримав у останнього грошові кошти всього у розмірі 5000 доларів США (згідно з курсом НБУ станом на 05.01.2022, становить 136 488 грн.), чим завдав значної шкоди.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, в яких просить скасувати такий у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Вказує, що під час досудового розслідування та в процесі судового розгляду вина обвинуваченого ОСОБА_7 по обставинах вимагання коштів потерпілого, вчиненого службовою особою з використанням свого службового становища, була доведена, однак суд безпідставно виправдав його.
Акцентує увагу, що місцевий суд безпідставно визнав недопустимими доказами дані протоколів аудіо-, відеоконтролю особи ОСОБА_7 проведених у межах НСРД, з мотивів того, що відеоконтроль здійснювався безпосередньо та одноосібно ОСОБА_9 , а не працівниками ДБР, яким було доручено проведення зазначених НСРД.
У запереченнях на апеляційну скаргу захисник обвинуваченого 
 ОСОБА_7 – адвокат ОСОБА_8 просить вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора – без задоволення.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, прокурора на підтримку апеляційної скарги з посиланням на зазначені в ній доводи, потерпілого  ОСОБА_9 та його представника ОСОБА_10 , які фактично відмовились брати участь в процесі апеляційного розгляду, обвинуваченого та його захисника, які просять відхилити апеляційну скаргу прокурора, провівши з`ясування обставин провадження та перевірку їх доказами, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення частково, виходячи з таких підстав.

Як встановлено в процесі апеляційного розгляду, ОСОБА_7 перебуваючи на посаді старшого оперуповноваженого 4-го відділу (боротьби з організованими групами з ознаками корупції) УСР в Хмельницькій області ДСР НП України, тобто будучи працівником правоохоронного органу, використовуючи своє службове становище, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.
Так, 05 січня 2022 року в рамках кримінального провадження 
№ 12021240000000551, досудове розслідування у якому здійснювалось СУ ГУ НП в Хмельницькій області, за участі оперативних співробітників УСР в Хмельницькій області НП України, в тому числі капітана поліції ОСОБА_7 , на території Державного підприємства Міністерства оборони України «Українська дорожньо-транспортна компанія «Воєнконверс-43» по вулиці Гарнізонна,16 в м. Хмельницькому, в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 
ч. 3 ст. 368 КК України, затримано ОСОБА_9 , який перебував на посаді тимчасово виконувача обов`язки директора вказаного підприємства.
Того ж дня, але не пізніше моменту доставлення затриманого ОСОБА_9 до адміністративної будівлі ГУ НП в Хмельницькій області за адресою: м. Хмельницький, вулиця Зарічанська,7, де розташовані службові приміщення СУ ГУ НП в Хмельницькій області та УСР в Хмельницькій області ДСР НП України, у капітана поліції ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на вимагання та подальше отримання у  ОСОБА_9 грошових коштів у сумі 5000 доларів США (згідно з курсом НБУ станом на 05.01.2022 року, становить 136 488 грн.), з погрозою обмеження прав та свобод останнього.
На початку січня 2022 року, у вечірню пору, перебуваючи поблизу адміністративної будівлі ГУНП в Хмельницькій області за адресою: м. Хмельницький, вулиця Зарічанська,7, старший оперуповноважений 4-го відділу (боротьби з організованими групами з ознаками корупції) УСР в Хмельницькій області ДСР НП України капітан поліції ОСОБА_7 , маючи значний досвід у сфері виявлення, припинення та попередження кримінальних правопорушень, в тому числі пов`язаних з корупцією, використовуючи своє службове становище, з метою реалізації вищевказаного злочинного плану, необхідною умовою запровадження якого було попереднє створення у ОСОБА_9 уяви про існуюче перед ОСОБА_7 та іншими співробітниками поліції зобов`язання у вигляді заборгованості у розмірі 5000 доларів США, повідомив ОСОБА_9 про те, що за вказану суму грошової винагороди обвинувачений та інші співробітники поліції в подальшому сприятимуть потерпілому у покращенні умов перебування в ізоляторі тимчасового тримання, обранні судом більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не внесенні в протоколи, які мають бути складені ОСОБА_7 за результатами проведення слідчих (розшукових) дій відносно ОСОБА_9 у кримінальному провадженні 
№ 12021240000000551, відомостей про всі обставини, які можуть бути використані стороною обвинувачення, як доказ вини останнього, а також у сприянні зміни кваліфікації кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрювався ОСОБА_9 , а саме з ч. 3 на ч. 1 ст. 368 КК України.
ОСОБА_9 згоди на пропозицію ОСОБА_7 не надав, проте перебуваючи внаслідок затримання співробітниками поліції в психологічно пригніченому стані, а також побоюючись подальшого обмеження прав та свобод зі сторони працівників правоохоронних органів, про вчинення вищевказаних дій не заперечив.
04.03.2022 року, перебуваючи у приміщенні адміністративної будівлі ГУНП в Хмельницькій області за адресою: м. Хмельницький, вулиця Зарічанська,7, капітан поліції ОСОБА_7 , з метою реалізації злочинного плану спрямованого на незаконне одержання від ОСОБА_9 майна (грошових коштів), розуміючи про виникнення у останнього уяви про начебто існуюче перед обвинуваченим та іншими співробітниками поліції зобов`язання у вигляді боргу у розмірі 5000 доларів США, здійснюючи психологічний тиск на ОСОБА_9 , шляхом висловлення погроз застосування по відношенню до нього більш тяжкого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні 
№ 12021240000000551 та інших негативних наслідків, пов`язаних із використанням свого службового становища, настання яких потерпілий, у випадку не надання ним грошових коштів, сприймав, як реальні, повідомив ОСОБА_9 про необхідність надання йому вказаних грошових коштів.
10.04.2022 року, перебуваючи поблизу будівлі КПН «Волочиська багатопрофільна лікарня» по вулиці Незалежності,68 м. Волочиськ Хмельницької області, капітан поліції ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу спрямованого на одержання від ОСОБА_9 грошових коштів повідомив останньому про необхідність надання йому вказаних грошових коштів у найбільш коротший період часу.
07.06.2022 року біля 12 год. 55 хв., ОСОБА_7 , діючи умисно та з корисливих мотивів, з метою реалізації злочинного плану, перебуваючи в автомобілі марки «Hyundai» чорного кольору, на 229 км + 100м автошляху М12 «Стрий – Тернопіль – Кропивницький – Знам`янка» (неподалік с. Мацьківці Хмельницького р-ну Хмельницької обл.), одержав від ОСОБА_9 частину раніше обумовлених грошових коштів у сумі 1450 (однієї тисячі чотириста п`ятдесяти) доларів США, які заздалегідь, вимагав у ОСОБА_9 , погрожуючи йому обмеженням його прав та свобод.
Надалі, капітан поліції ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, 19.06.2022 року, біля 23 год. 13 хв., перебуваючи в автомобілі марки «Renault» моделі «Logan», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився напроти АЗС «ОККО», поблизу відокремленого підрозділу Волочиського машинобудівного заводу ПАТ «Мотор Січ» по вулиці Незалежності,1 м. Волочиськ Хмельницької області, отримав від ОСОБА_9 частину раніше обумовлених грошових коштів у сумі 1500 доларів США, які заздалегідь вимагав у ОСОБА_9 , погрожуючи йому обмеженням прав та свобод.
11.08.2022 року, біля 16 год. 54 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи на узбіччі автошляху М12 «Стрий – Тернопіль – Кропивницький – Знам`янка» поблизу зупинки громадського транспорту, що розташована неподалік перехрестя с. Водички та с. Кудринці Хмельницького р-ну Хмельницької області, продовжуючи реалізацію злочинного умислу спрямованого на одержання від ОСОБА_9 частини раніше обумовлених грошових коштів у сумі 2050 доларів США, які заздалегідь, погрожуючи обмеженням прав та свобод, вимагав у потерпілого, з метою конспірації свої протиправних дій, наказав ОСОБА_9 покласти вказану суму грошових коштів у пачку з під цигарок та залишити під лавкою, що розташована у середині зазначеної зупинки громадського транспорту. 
Такі дії ОСОБА_7 , надали останньому можливість в подальшому заволодіти вказаною сумою грошових коштів ОСОБА_9 , після чого ОСОБА_7 було затримано співробітниками Державного бюро розслідувань.
Таким чином, старший оперуповноважений 4-го відділу (боротьби з організованими групами з ознаками корупції) УСР в Хмельницькій області ДСР НП України капітан поліції ОСОБА_7 , будучи службовою особою правоохоронного органу, використовуючи своє службове становище, у період з 5 січня по 11 серпня 2022 року, погрожуючи ОСОБА_9 обмеженням його прав та свобод, вимагав та отримав у останнього грошові кошти всього у розмірі 5000 доларів США (згідно з курсом НБУ станом на 05.01.2022 року, становить 136 488 грн.), чим завдав значної шкоди.
Вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення повністю доведена зібраними у провадженні та дослідженими в процесі судового та апеляційного розглядів доказами.
Зокрема, в процесі судового та апеляційних розглядів обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував та ствердив обставини численних зустрічей та спілкування з ОСОБА_9 , в тому числі з своєї ініціативи, однак викладав свою версію подій посилаючись на проведення ним оперативної роботи з приводу викриття протиправної діяльності ряду осіб на території Волочиської територіальної громади.
Показаннями потерпілого ОСОБА_9 в процесі судового розгляду, який не заперечував та ствердив обставини його затримання за підозрою у вчиненні корупційного кримінального правопорушення та подальших ряд зустрічей з обвинуваченим ОСОБА_7 , в тому числі з ініціативи останнього. Не заперечував обставин проведення з працівниками ДБР процесуальних дій за його участі з приводу викриття ряду осіб у незаконному заволодінні його коштами, в тому числі отримання від працівників правоохоронних органів коштів з метою їх передачі, факту передачі даних коштів шляхом їх залишення у місці повідомленому йому зловмисником, однак викладав свою версію подій.
Крім того, факт вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення об`єктивно стверджується даними заяви  ОСОБА_9 про кримінальне правопорушення, з яких вбачається, що 25 квітня 2022 року потерпілий, будучи попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, власноручно звернувся до правоохоронних органів з приводу вимагання в нього коштів працівниками Національної поліції, СУ ГУНП в Хмельницькій області за не притягнення його до кримінальної відповідальності 
(а.п. 91-92, т. 1).
Змістом рапортів та квитанцій стверджується, що у даному кримінальному провадженні, у встановленому законом порядку були виділені кошти у сумі 179750 грн., за які придбано 5000 доларів США, які в подальшому були вручені потерпілому та передані ОСОБА_9 для обвинуваченого.
Із змісту протоколу огляду речей від 29.08.2022 року з фотозображеннями стверджується, що в процесі проведення огляду належного потерпілому ОСОБА_9 мобільного телефону «Samsung» «Galaxy A5» IMEI 1: НОМЕР_2 , 2: НОМЕР_3 виявлені численні з`єднання з контактом « ОСОБА_12 » та « ОСОБА_13 » за номерами НОМЕР_4 та НОМЕР_5 , якими користувався обвинувачений, в тому числі в месенджерах «WhatsApp» та «Viber», а також листування між ними. При цьому в основній частині таких контактів, зустрічей та спілкування їх ініціатором був саме ОСОБА_7 , а не потерпілий (а.п. 16-51, т. 4). 
Змістом матеріалів кримінального провадження N? 1202124000000551 стверджується, що ОСОБА_9 є обвинувачуваним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368 КК України, досудове розслідування відносно нього здійснювалось СУ ГУНП в Хмельницькій області, в процесі якого він затримувався працівниками поліції, перебував під вартою та відносно нього обирався запобіжний захід (т. 3).
Із змісту ухвал слідчого судді Київського апеляційного суду вбачається, що з дотриманням підстав та умов встановленими законом відносно  ОСОБА_7 , ОСОБА_9 було дозволено проведення комплексу заходів НСРД (а.п. 153-157, 158- 162, 163-167, 168-172, 173-177, 178-183, 184-189, 190-194, т. 4). 
Даними протоколів огляду та вручення грошових коштів стверджується, що відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства,  ОСОБА_9 надавалися кошти, номіналом по 50 та 100 доларів США у сумах 1450, 1500 та 2050 доларів США відповідно, які передбачалися для передачі ОСОБА_7 , були відксерокопійовані з зазначенням їх серії та номеру 
(а.п. 197-202, 203-203-208, 213-217, т. 4). 
Змістом доручень про проведення негласних слідчих (розшукових) дій у порядку ст. ст. 36, 40 КПК України стверджується, що у рамках розслідування даного кримінального провадження, прокурором, в межах наданих йому повноважень доручалось оперативним працівникам ДБР розташованому у 
м. Хмельницькому проведення процесуальних заходів в тому числі НСРД відносно  ОСОБА_9 та ОСОБА_7  (а.п. 222-223, 228-229 т. 4). 
Із змісту постанови про проведення контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту вбачається, що ОСОБА_9 , на підставі процесуального рішення був залучений до конфіденційного співробітництва для проведення негласних слідчих дій (а.п. 218-221, т. 4).
Даними протоколів про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій з відповідними додатками вбачається, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 відбувалися систематичні зустрічі та розмови з приводу поліпшення його правових та інших умов в ході досудового розслідування кримінального провадження відносно потерпілого. Проводиться обговорення деталей у завуальованому вигляді стосовно передачі ним винагороди «пригощання помідорами» обвинуваченому за виконанні ОСОБА_7 дії з приводу сприяння потерпілому у кримінальному провадженні відносно нього, в тому числі стосовно розкриття деталей викриття ОСОБА_9 правоохоронними органами у вчиненні злочинних дій та його затримання під час отримання неправомірної вигоди. 
При цьому основним ініціатором таких зустрічей виступає саме ОСОБА_7 , який проявляв систематичну активність з цього приводу, телефонував та зустрічався з потерпілим (а.п. 98-102, 103-107,108-112, 113-122, 125-135, 136-146, 170-174, 177-180, 196-199, т. 5). 
Більше того, в численних розмовах, ОСОБА_7 з метою створення у ОСОБА_9 враження виконання взятих на себе зобов`язань з приводу поліпшення його правового становища як обвинуваченого, неодноразово, послідовно стверджував та пояснював, де знаходилась техніка правоохоронних органів в кабінеті потерпілого в процесі викриття його у скоєні корупційних дій та брав на себе зобов`язання в подальшому повідомити особу, яка викрила ОСОБА_9 у протиправних діях. 
Матеріалами кримінального провадження № 12021240000000551 стверджується, що ОСОБА_9 був викритий правоохоронними органами у отриманні неправомірної вигоди, затримався в рамках даного кримінального провадження та певний період перебував під вартою (т. 3). 
Службовими наказами, посадовою інструкцією, витягами з особової справи стверджується, що ОСОБА_7 перебував на посаді старшого оперуповноваженого управління стратегічних розслідувань в Хмельницькій області, мав спеціальне звання, був наділений та здійснював організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції (а.п. 181-196, т. 1).
Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації ні обвинуваченим, ні його захисником не надано.
За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що докази вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 , які покладені прокурором в основу обвинувального акту були отриманні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.
Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Виходячи зі змісту вказаної норми закону, вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений на матеріалах, повністю зібраних, всебічно досліджених і правильно оцінених судом, а висновки суду про подію кримінального правопорушення та про винуватість обвинуваченого у його вчиненні з достовірністю випливають із матеріалів провадження. Для цього у вироку повинні бути проаналізовані й оцінені всі розглянуті в судовому засіданні докази, які як підтверджують висновок суду, так і спростовують його. 
При цьому суду належить дати аналіз усіх зібраних у кримінальному провадженні доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях обвинуваченого та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано, не обмежуючись лише зазначенням прізвищ свідка або назви процесуального документа.
Відповідно до вимог ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку має бути наведена оцінка доводів, на які обвинувачений послався на свій захист. Якщо обвинувачений у судовому засіданні змінив свої показання, суд повинен ретельно перевірити як ті, так і інші показання, з`ясувати причину зміни показань і в результаті ретельного дослідження дати їм у вироку належну оцінку в сукупності з іншими доказами, що є у провадженні. 
Проте ці вимоги закону під час розгляду провадження відносно
 ОСОБА_7 у повній мірі виконані не були. Як видно з оскаржуваного вироку, суд, всупереч вимогам закону, ретельно не перевірив і належної оцінки показанням обвинуваченого в сукупності з всіма іншими доказами, що є у кримінальному провадженні не дав.
Так, дійшовши висновку, що твердження органів досудового розслідування та прокурора в частині доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, не відповідають фактичним обставинам провадження та зумовлені їхньою хибною позицією, як убачається з мотивувальної частини вироку, належним чином не проаналізував наведені докази в сукупності з іншими доказами у провадженні та не зазначив мотивів, з яких відхилив ці докази та прийняв інші, а основну частину доказів у кримінальному провадженні взагалі проігнорував та жодної оцінки їм не дав, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Оскільки, належним чином не перевірені доводи органів досудового розслідування та прокурора про наявність діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення в якому обвинувачувався ОСОБА_7 . 
Суд не провів належний аналіз та не дав відповідної оцінки фактичним даним, які містяться в письмових доказах, а також у показаннях самого обвинуваченого. У вироку відсутній системний аналіз змісту цих документів, відсутні посилання чому суд не взяв до уваги та відхилив дані письмових доказів, які прямо та безпосередньо вказують на обвинуваченого, як на особу, яка отримала від потерпілого кошти у позапроцесуальний спосіб. 
Із наведених обставин вбачається, що суд першої інстанції не дав аналізу всім зібраним у провадженні доказам, тобто всім фактичним даним, які містяться в показаннях обвинуваченого, потерпілого, письмових доказах у провадженні, які стверджують чи спростовують обвинувачення, не вмотивував свого висновку, з яких підстав та чому не прийняв до уваги показання потерпілого, даних слідчих (процесуальних) дій щодо безпосереднього передання ОСОБА_7 коштів потерпілим, а тому питань, що вирішуються судом при ухвалені вироку, зазначених у ст. 374 КПК України, не вирішив.
Суд виходив з того, що органами досудового розслідування та прокурором не доведена участь ОСОБА_7 у кримінальному правопорушенні, оскільки у провадженні не зібрано достатньо доказів беззаперечної вини останнього, а ті, що є в наявності не відповідають вимогам закону.
Однак, з таким висновком місцевого суду погодитися не можна, оскільки він є помилковим, спростовується та суперечить матеріалам кримінального провадження.
Так, в процесі судового та апеляційних розглядів сам ОСОБА_7 не заперечував та ствердив обставини численного спілкування з ОСОБА_9 , фактично з власної ініціативи, однак викладав свою версію подій.
Показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який не заперечував та ствердив обставини його затримання за підозрою у вчиненні корупційного кримінального правопорушення та подальшого ряду зустрічей з обвинуваченим ОСОБА_7 , в тому числі з ініціативи останнього. Не заперечував обставин проведення з працівниками ДБР процесуальних дій за його участі з приводу викриття ряду осіб органів поліції у отриманні неправомірної вигоди, в тому числі отримання від працівників правоохоронних органів коштів з метою їх передачі, факту передачі даних коштів, в тому числі шляхом залишення частини даних коштів у місці повідомленому йому зловмисником, тобто на зупинці, де він зустрічався в цей час саме з обвинуваченим.
Колегія суддів відхиляє доводи сторони захисту про те, що оскільки відеодані, які надані суду як додатки до протоколу НСРД є неналежної якості та не містять повної інформації, яка викладена у процесуальних документах даних слідчих дій, то вони є недопустимими доказами. Оскільки, КПК України не визначає переліку обов`язкових доказів, які необхідно надати суду у тому чи іншому провадженні, а надає можливість самостійно обирати та визначати якими доказами сторона обвинувачення буде обстоювати свою позицію та доводити винуватість особи в суді.
Прокурор в ході судового розгляду, обстоюючи свою позицію, надав суду протокол за результатами НСРД у яких міститься як стенограма, де зафіксовано дослівні записи розмов між обвинуваченим та потерпілим, отриманих під час аудіо- та відеоконтролю особи, так і відео записи цих подій, які у своїй сукупності доповнюють один одного. 
Той факт, що ряд технічних носів інформації є неналежної якості, жодним чином не впливає на достовірність даних, зафіксованих у протоколі, оскільки безпосередньо досліджена як місцевим, так і апеляційним судом стенограма та відеозаписи цих процесуальних дій повністю розкриває зміст цих протоколів і дають суду можливість об`єктивно встановити істину у провадженні.
Факт отримання коштів у сумі 2050 доларів США обвинуваченим ОСОБА_7 від ОСОБА_9 11 серпня 2022 року стверджується показами потерпілого, які повністю узгоджуються з даними протоколу про хід і результати проведення НСРД - аудіо-, відеоконтролю особи від 19.09.2022 року (№ 1183т/14-02-01 від 19.09.2022 року) з яких вбачається, що під час зустрічі на узбіччі автомобільної дороги ОСОБА_9 за вказівкою ОСОБА_7 , поклав грошові кошти в порожню пачку з-під цигарок і залишив її поряд лавки на зупинці громадського транспорту під час спільної бесіди.
При цьому,  ОСОБА_9 , який в процесі судового розгляду свої показання змінив і від прямих відповідей фактично ухилився, послідовно ствердив, що саме цього дня і в цьому місті, під час зустрічі саме з ОСОБА_7 за вказівкою вже невідомої особи, хоча до цього таку особу називав, залишив кошти у сумі 2050 доларів США в пачці з-під цигарок під лавкою.
Таким чином, перебування ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 на автодорозі поза населеним пунктом, куди останній прибув за вказівкою обвинуваченого і де в процесі зустрічі потерпілий залишив кошти у пачці з-під цигарок, їх численні розмови напередодні зустрічі, в тому числі у завуальованому вигляді вимоги ОСОБА_7 про «пригощання помідорами» безпосередньо свідчить про залишення коштів потерпілим саме за вказівкою обвинуваченого та їх отримання саме ОСОБА_7 . 
За аналогічних обставин, зокрема з не спростованих стороною захисту даних протоколів за результатами НСРД стверджується передання потерпілим обвинуваченому коштів у сумах 1450 та 1500 доларів відповідно. 
Чиним законодавством не встановлено обов`язковість виготовлення процесуальних документів виключно друкованим способом, а тому наявність в протоколах огляду та вручення грошових коштів  ОСОБА_9 для передачі таких ОСОБА_7 , ряду записів кульковою ручкою, зокрема анкетних даних понятих і номеру транспортного засобу, жодним чином не свідчить про їх фальсифікацію чи істотне порушення вимог процесуального законодавства при їх складанні (а.п. 197-202, 203-203-208, 213-217, т. 4). 
Доводи сторони захисту про відсутність переданих коштів у ОСОБА_7 , оскільки вони не були вилучені під час обшуків у обвинуваченого жодним чином не спростовують в його діях складу правопорушення. Оскільки передача йому  ОСОБА_9 коштів, в декілька етапів повністю стверджується вищенаведеними доказами у їх сукупності, які стороною захисту не спростовані, при цьому у обвинуваченого було достатньо часу та можливостей розпорядитися такими поза контролем правоохоронних органів. 
Колегія суддів не може погодитися з твердженнями сторони захисту в тій частині, що ОСОБА_9 під час вручення йому, згідно протоколів грошових коштів, перебував у Волочиському районі, а не м. Хмельницькому, як це зафіксовано у процесуальних документах. Оскільки, як стверджується матеріалами кримінального провадження, всі зустрічі обвинуваченого з потерпілим, передача коштів відбувалася саме на території Волочиської територіальної громади. 
Протоколи огляду та вручення грошових коштів складалися та вказані процесуальні дії відбувалися в службовому автомобілі ДБР, поза межами адміністративного приміщення установи правоохоронного органу, всі зустрічі між обвинуваченим та потерпілим, передача коштів відбувалися на території м. Волочиськ та району, а тому перебування ОСОБА_9 в цей період не у м. Хмельницькому жодним чином не вказує про фальсифікацію і недопустимість вказаних доказів.
Про наявність умислу у ОСОБА_7 на заволодіння коштами ОСОБА_9 свідчать його послідовні, цілеспрямовані дії, які тривали на протязі значного часу, в тому числі неодноразові зустрічі з потерпілим за ініціативою обвинуваченого, численні телефонні розмови, повідомлення ОСОБА_9 деталей його викриття у вчиненні корупційного діяння та обіцянка розкриття більших деталей в подальшому, після передачі коштів, в тому числі повідомити особу викривача, запевнення у виконанні взятих на себе зобов`язань з приводу покращення його правового становища в якості обвинуваченого, висунення вимог передачі коштів у завуальованому вигляді.
Будь-який державний службовець, зокрема і працівник поліції, зобов`язаний щонайменше утримуватися від поведінки, яка може бути розцінена як спроба отримати неправомірну вигоду.
Разом з тим, як стверджується матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_7 жодних дій з метою припинення вказаного спілкування з потерпілим не здійснив, навпаки систематично, на протязі значного періоду призначав зустрічі та зустрічався з ОСОБА_9 , в процесі яких, в тому числі в завуальованій формі ставив вимоги щодо строків передачі коштів та їх прискорення, що на переконання колегії суддів безпосередньо свідчить про пряму та активну участь обвинуваченого спрямовану на отримання коштів від потерпілого.
Жодним чином не скасовує факту вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим твердження сторони захисту, що потерпілий ОСОБА_9 в процесі судового розгляду не вказав прямо на ОСОБА_7 , як особу, яка вимагала у нього кошти і якій він передав такі. Оскільки, в процесі судового розгляду потерпілий, не заперечував та ствердив обставини численних зустрічей з обвинуваченим, в тому числі з ініціативи останнього. Не заперечував обставин проведення з працівниками ДБР процесуальних дій за його участі з приводу викриття ряду осіб органів поліції у отриманні неправомірної вигоди, в тому числі отримання від працівників правоохоронних органів коштів з метою їх передачі, факту передачі даних коштів, в тому числі шляхом залишення частини даних коштів у місці повідомленому йому зловмисником, тобто на зупинці, де він в цей час зустрічався саме з обвинуваченим.
Не дивлячись на зміну в процесі судового розгляду потерпілим ОСОБА_9 своїх первинних показань, фактично уникнення прямих відповідей на поставлені питання, ухилення від участі в процесі апеляційного розгляду, в матеріалах кримінального провадження зібрано достатньо належних та допустимих доказів, які безпосередньо доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, дають колегії суддів можливість встановити істину у провадженні, ухвалити законе та обґрунтоване рішення. 
Колегія суддів не може погодитися з висновками місцевого суду та відхиляє твердження сторони захисту, що всі без виключення докази, здобуті в процесі проведення НСРД, є недопустимими доказами, оскільки такі процесуальні дії здійснювались потерпілим поза межами контролю правоохоронних органів, самостійно, протоколи за результатами їх проведення не складені, а наявні в матеріалах провадження протоколи цих слідчих дій за результатами проведення НСРД є фактично протоколами дослідження інформації, отриманої при застосуванні технічних засобів в порядку ст. 266 КПК України, що не узгоджується та прямо суперечить вимогам ст. 252 КПК України. 
Так, імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини - заборони катування й нелюдського поводження, прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу, на участь у допиті свідків, права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла, на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів.
Суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, повинен з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.
Крім того, процедура отримання доказів у кримінальному провадженні, яка регламентована процесуальним законом, покликана забезпечити й достовірність відомостей, на основі яких приймається рішення у кримінальному провадженні.
При цьому порушення порядку проведення процесуальної дії потребують оцінки можливого впливу на достовірність одержаних відомостей. Тобто під час оцінки джерела доказів з точки зору його допустимості необхідно також переконатися, чи позначилися або могли позначитись процесуальні порушення, якщо вони були допущені, на достовірності та повноті відомостей, які містить дане джерело.
Розглядаючи кримінальне провадження, суд зобов`язаний врахувати допущені порушення закону, які мали місце під час збирання доказів, однак такі порушення не можуть бути безальтернативною підставою для того, щоб суд залишив такі докази без оцінки, відкинувши їх як недопустимі, не з`ясувавши питання про можливий вплив відповідних процесуальних порушень і на достовірність отриманих відомостей.
На переконання колегії суддів є передчасними висновки місцевого суду та твердження сторони захисту про недотримання належної правової процедури, наслідком чого є визнання доказів, одержаних в ході досудового розслідування недопустимими, як таких, що зібрані (отримані) з порушенням вимог процесуального закону, а також неуповноваженими особами (органом).
Про необґрунтованість формального підходу у перевірці порушень процесуального закону неодноразово наголошував і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, оскільки такий підхід за своєю правовою природою призводить до порушення позитивних зобов`язань держави щодо статей 3, 8 Європейської конвенції з прав людини, оскільки саме на державу покладається обов`язок вершити правосуддя, тоді як неналежна діяльність у цьому напрямку свідчить про недоліки процесуальної реакції національних органів влади.
Приймаючи рішення про визнання невинуватим ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні, місцевий суд дійшов висновку, що, окрім іншого, фіксація ходу і результатів негласних слідчих (розшукових) дій у цьому кримінальному провадженні відбулася без дотримання належної правової процедури, що не відповідало вимогам процесуального закону та вказує про недопустимість здобутих доказів у провадженні.
Разом з тим, місцевий суд не звернув уваги, що з огляду на положення статей 370, 412 КПК України у їх взаємозв`язку, відповідно до яких суд під час судового розгляду має надати належну оцінку істотності встановлених порушень процесуального закону з наведенням конкретних мотивів та обґрунтування прийнятого рішення.
Так, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 31 серпня 2022 року у справі № 756/10060/17 (провадження 13-3кс22) вказує, що в основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.
На користь відповідного висновку свідчить зміст ст. 87 КПК України, якою визначено критерії недопустимості засобів доказування у зв`язку з недотриманням законного порядку їх одержання. 
Згідно з ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини (абзац 6 розділу «мотиви щодо застосування норми права» постанови ВП ВС від 31 серпня 2022 року).
Частинами 2 та 3 ст. 87 КПК України передбачено безальтернативний обов`язок суду констатувати істотне порушення прав людини і основоположних свобод і визнати недопустимими засоби доказування, отримані: в результаті процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, здійснених без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози його застосування; з порушенням права особи на захист; з показань чи пояснень, відібраних із порушенням права особи відмовитися від давання показань і не відповідати на запитання, або без повідомлення про таке право; з порушенням права на перехресний допит; з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування та прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; в результаті обшуку житла чи іншого володіння особи, якщо до проведення даної слідчої дії не було допущено адвоката (абзац 7 розділу «мотиви щодо застосування норми права» постанови ВП ВС від 31 серпня 2022 року).
З наведеного слідує, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини - заборони катування й нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції, ч. 1 ст. 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України) (абзац 8 розділу «мотиви щодо застосування норми права» постанови ВП ВС від 31 серпня 2022 року).
Відтак у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України (абзац 9 розділу «мотиви щодо застосування норми права» постанови ВП ВС від 31 серпня 2022 року).
З огляду на зазначене суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, повинен з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання (абзац 10 розділу «мотиви щодо застосування норми права» постанови ВП ВС від 31 серпня 2022 року).
Крім того, процедура отримання доказів у кримінальному провадженні, яка регламентована процесуальним законом, покликана забезпечити й достовірність відомостей, на основі яких приймається рішення у кримінальному провадженні.
При цьому порушення порядку проведення процесуальної дії потребують оцінки можливого впливу на достовірність одержаних відомостей. Тобто під час оцінки джерела доказів з точки зору його допустимості необхідно також переконатися, чи позначилися або могли позначитись процесуальні порушення, якщо вони були допущені, на достовірності та повноті відомостей, які містить дане джерело.
Розглядаючи кримінальне провадження, суд зобов`язаний врахувати допущені порушення закону, які мали місце під час збирання доказів, однак такі порушення не можуть бути безальтернативною підставою для того, щоб суд залишив такі докази без оцінки, відкинувши їх як недопустимі, не з`ясувавши питання про можливий вплив відповідних процесуальних порушень і на достовірність отриманих відомостей.
Разом з тим у вироку місцевого суду відсутній аналіз того, чи призвели зазначені обставини, на які посилається суд першої інстанції, до таких істотних порушень вимог процесуального закону, що вплинули на ті чи інші конвенційні або конституційні права ОСОБА_7 , а також не встановлено наскільки такі процедурні недоліки порушили фундаментальні права учасників судового провадження або ж обмежили в можливостях їх ефективного використання.
Крім того, місцевим судом у вироку не здійснено й аналізу того, яким чином порушення правил фіксації ходу і результатів негласних слідчих (розшукових), які мали місце на думку суду першої інстанції, потягло за собою неспростовні сумніви у достовірності отриманих даних у результаті проведення всіх без виключення НСРД в рамках даного кримінального провадження, з огляду на те, що за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні, які були проведені на підставі ухвал слідчого судді апеляційної інстанції були складені протоколи з долученням аудіо та відеоматеріалів, які були предметом дослідження місцевого суду.
В той же час, як стверджується матеріалами кримінального провадження, всі без виключення заходи НСРД санкціоновані та проведені на підставі ухвал слідчого судді Київського апеляційного суду, які постановлені з дотриманням підстав та умов встановленими законом (а.п. 153-157, 158- 162, 163-167, 168-172, 173-177, 178-183, 184-189, 190-194, т. 4). 
За результатами проведення таких заходів у формі протоколів про результати здійснення негласної слідчої (розшукової) дії (контроль за вчиненням злочину у формі слідчого експерименту, аудіо-, відеоконтролю особи) з відповідними додатками були зафіксовані хід і результати негласних слідчих (розшукових) дій. Вказані протоколи відповідають загальним правилам фіксації кримінального провадження (а.п. 98-102, 103-107,108-112, 113-122, 125-135, 136-146, 170-174, 177-180, 196-199, т. 5). 
Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Таким чином, з огляду на те, що протоколи про результати здійснення негласних слідчих (розшукових) дій контроль за вчиненням злочину у формі слідчого експерименту, аудіо-, відеоконтролю особи) оформлені у встановленому процесуальним законом порядку, не можуть однозначно вказувати на те, що такі докази всі без виключення є недопустимими лише з тих підстав, що хід і результати аудіо-, відеоконтролю особи на думку місцевого суду є дослідженням та оглядом інформації зафіксованої на носіях, отриманої при застосуванні технічних засобів на підставі ст. 266 КПК України, а не фіксація ходу НСРД на підставі вимог ст. 252 КПК України.
Оскільки, як за результатами проведення слідчих (процесуальних) дій на підставі ст. 252 КПК України, так і на підставі ст. 266 КПК України складається протокол, який через призму вимог ч. 2 ст. 84 КПК України є процесуальним джерелом доказів у кримінальному провадженні.
Більше того, на переконання колегії суддів, вказані обставини жодним чином не змінюють та не впливають на достовірність одержаних відомостей, їх належність, повноту та допустимість, не позначилися та не могли позначитись на порушеннях конвенційних та/або конституційних правах і свободах ОСОБА_7 чи інших осіб у провадженні та на переконання колегії суддів свідчить про необґрунтовано формальний підхід у перевірці порушень процесуального закону місцевим судом. 
З аналогічних підстав жодним чином не спростовує факту вчинення кримінального правопорушення відсутність повного відеозапису зустрічей обвинуваченого з потерпілим, відеофіксації частини передачі коштів ОСОБА_7 . ОСОБА_9 , оскільки обставин їх передачі та отримання повністю стверджуються вищенаведеними, дослідженими колегією суддів доказами у їх сукупності, які стороною захисту не спростовані.
Не може погодитися колегія суддів і з твердженнями місцевого суду та сторони захисту щодо порушення порядку проведення та фіксації заходів НСРД, що тягне недопустимість таких доказів. 
Зокрема, як стверджується матеріалами кримінального провадження, прокурор у рамках розслідування даного кримінального провадження, в межах наданих йому повноважень, в порядку ст. ст. 36, 40 КПК України доручав оперативним працівникам ДБР розташованому у м. Хмельницькому виконання ухвал слідчого судді Київського апеляційного суду проведення процесуальних заходів в тому числі НСРД відносно  ОСОБА_9 та ОСОБА_7  (а.п. 222-223, 228-229 т. 4). 
Відповідно до п. 3.8 Інструкції про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні затвердженої наказом Генеральної прокуратури України, МВС України, СБУ, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України 
№ 114/1042/516/1199/936/1687/5 від 16.11.2012 року, уповноважений оперативний підрозділ для виконання доручення слідчого, прокурора з урахуванням необхідності забезпечення умов для проведення негласних слідчих (розшукових) дій залучає на підставі свого завдання відповідні оперативні та оперативно-технічні підрозділи.
За таких обставин залучення до проведення негласних слідчих (розшукових) дій у рамках даного кримінального провадження відповідних оперативно-технічні підрозділів та самого ОСОБА_9 , який погодився на конфіденційне співробітництво не тягне за собою визнання таких доказів недопустимими та підлягає відхиленню.
Як вбачається з матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_7 , як працівник правоохоронного органу, який перебував у групі правоохоронців, яка здійснювала процесуальні заходи стосовно ОСОБА_9 після його викриття у вчиненні корупційного кримінального правопорушення, шляхом систематичного спілкування з потерпілим, під час особистих зустрічей, переконав його у виконанні повного комплексу послуг, який був необхідний для покращення його правового становища в якості обвинуваченого, в тому числі під час перебування в місцях тимчасового утримання та розголошення даних особи викривача ОСОБА_9 в подальшому, після передачі останнім коштів. 
При цьому, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, даних протоколів процесуальних дій, зокрема НСРД, ОСОБА_9 сприймав вказані «послуги» ОСОБА_7 щодо покращення його правового становища в якості обвинуваченого, без «отримання» яких, кількість епізодів його протиправних дій, їх правова кваліфікація та запобіжний захід могли бути вкрай суворішими.
Колегія суддів звертає увагу, що у справах Teixeira de Castro та Ramanauskas Європейський суду з прав людини прийшов до висновку «про активну поведінку особи, яку може бути розцінено як провокацію, про що може свідчити самостійне звернення до особи, повторні пропозиції після відмови особи, наполягання».
Тому для висновку про вчинення діяння внаслідок провокації недостатньо встановити, що особа, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, не була ініціатором діяння, а лише відгукнулася на пропозицію осіб, які пропонують неправомірну вигоду.
Крім того, слід врахувати, що жодна з обставин, яка, за висновком ЄСПЛ, свідчила на користь або проти провокації в конкретній справі, сама по собі не може бути визначальною для такого висновку. Лише оцінивши всі фактичні і юридичні аспекти події в сукупності суд може зробити висновок, чи була поведінка особи такою, що спонукала особу до дій, які б та не вчинила б без її втручання.
У даному кримінальному провадженні підставою для проведення процесуальних заходів стали відомості, отримані як від потерпілого ОСОБА_9 , так і під час санкціонованих слідчим суддею апеляційної інстанції НСРД, які тривали кілька місяців і дали підстави підозрювати обвинуваченого у причетності до кримінальних правопорушень.
Саме обвинувачений ОСОБА_7 , а не ОСОБА_9 був ініціатором численних зустрічей, телефонних дзвінків. Цей важливий фактор колегія суддів приймає до уваги, оскільки це має пряме та безпосереднє значення для оцінки усіх інших обставин подій.
В процесі численних розмов та зустрічей з ОСОБА_9 , саме ОСОБА_7 був ініціатором таких зустрічей, встановлював їх строки, в заувальованому вигляді вимагав передачі коштів та після їх повної передачі обіцяв потерпілому повідомити особу його викривача. 
Під час численних розмов та зустрічей з ОСОБА_9 з боку останнього, працівників правоохоронних органів не було жодних провокативних дій, лише додаткові консультації з приводу покращення свого правового становища у кримінальному провадженні.
Більше того, саме ОСОБА_7 визначав послідовність дій, як і коли зустрічатись, ОСОБА_9 фактично лише слідує інструкціям обвинуваченого, що і зафіксовано під час НСРД.
Жодного разу ОСОБА_7 не виявив будь-яких ознак того, що ініціатива виходить не від нього. Відповідно до зафіксованих розмов ОСОБА_9 не умовляв обвинуваченого, не переконував, щоб він отримав кошти, не впливав на нього в інший спосіб.
Вищенаведені докази, показання самого ОСОБА_7 свідчать, що це не штучно створена правоохоронними органами ситуація.
Чинним законодавством не встановлено особливих вимог до особи заявника у кримінальному провадженні, а тому участь потерпілого ОСОБА_9 в якості обвинуваченого в іншому кримінальному провадженні, жодним чином не спростовує факту вчинення кримінального правопорушення та не свідчить про провокацію з боку останнього.
Незначні розбіжності в показаннях ОСОБА_9 , внаслідок його віку, менталітету та загального розвитку, є вільним тлумаченням його показань стороною захисту, на свій розсуд і підлягають відхиленню. 
Органами досудового розслідування та прокурором дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 2 ст. 189 КК України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 та ч. 1 ст. 404 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
За таких обставин, колегія суддів, позбавлена можливості вирішити такі питання в даній стадії процесу, оскільки це погіршить становище обвинуваченого. 
Відповідно до ч. 3 ст. 420 КПК України апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необґрунтованого виправдувального вироку місцевого суду. 
При призначенні покарання  ОСОБА_7 колегія суддів враховує суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким, особу обвинуваченого, пом`якшуючі покарання обставини.
ОСОБА_7 раніше не судимий, по місцю попередньої роботи та проживання характеризується виключно позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. 
Пом`якшуючими покарання обвинуваченого  ОСОБА_7 обставинами є виключно позитивні характеристики за місцем роботи і проживання, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей. 
Покарання обвинуваченому  ОСОБА_7  має бути призначено з урахуванням санкції кримінального закону, за яким кваліфіковані його злочинні дії, та вимог ст. 65 КК України.
Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, раніше не судимий, виключно позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, є учасником бойових дій, беручи до уваги, те що за період розслідування та розгляду кримінального провадження – понад 4 роки, нового правопорушення не скоїв та до відповідальності не притягався, враховуючи пом`якшуючі покарання обвинуваченого обставини, що знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що його виправлення можливе без відбування покарання і він може бути звільнений від відбування такого з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з встановленням ряду вимог до його поведінки. 
Керуючись ст. ст. 368, 370, 409, 420 КПК України, колегія суддів,- 
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 лютого 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати.
Визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, і призначити йому покарання – 4 (чотири) роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки.
Відповідно до ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 15 по 16 серпня 2022 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. 
Заставу в сумі 91 000 (дев`яносто одну тисячу) гривень – повернути заставодавцю  ОСОБА_11 .
Вирок набирає законної сили негайно після його проголошення та може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції.
Судді:

ОСОБА_1     ОСОБА_2      ОСОБА_3