Номер провадження: 22-ц/813/5355/26 
Справа № 947/43622/25
Головуючий у першій інстанції Скриль Ю. А.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.07.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних 
справах:
головуючого - Лозко Ю.П.,
суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи
апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк»
на рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 січня 2026 року
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
встановив:
21 листопада 2025 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося до суду з вказаним вище позовом у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 04 липня 2019 року у розмірі 46869,14 грн.
Позов обґрунтовано тим, що 04 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 04 липня 2019 року.
Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірник у мобільному додатку зазначених вище документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови. 
На підставі укладеного договору, відповідачка отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 та відкритий розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 .
АТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором. 
Відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору (не сплатив щомісячні мінімальні платежі), що відображено у розрахунку заборгованості.
Станом на 07 жовтня 2025 року у відповідачки прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим, на підставі положення 5.17 п.5 розділу II Умов, відбулося істотне порушення клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. 
Банк 07 жовтня 2025 року направив повідомлення «пуш» про істотне порушення умов договору та про необхідність погасити суму заборгованості, проте відповідачка на контакт не вийшла та не вчинила жодної дії, направленої на погашення заборгованості.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23 січня 2026 року позов АТ «Універсал Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал банк» заборгованість за кредитним договором від 04 липня 2019 року у розмірі 34191,89 грн, яка є заборгованістю за наданим кредитом (тілом кредиту).
В апеляційній скарзі АТ «Універсал Банк» просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 січня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов. 
За доводами апеляційної скарги суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому, що особливістю проекту monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом Банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. 
Умови, опубліковані на офіційному сайті Банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms, що включають тарифи, паспорт споживчого кредиту Чорної картки monobank.
Згідно скірншоту з сайту https://monobank.ua/terms?file=umovy-2019-07-04.pdf убачається, що правила в редакції від 04 липня 2019 року були дійсними в період з 04 липня 2019 року по 07 серпня 2019 року. 
Анкету-заяву клієнтом було, підписано 04 липня 2019 року, відповідно саме в цей період були дійсні правила в редакції від 04 липня 2019 року, тому відповідачка на час підписання анкети-заяви не немогла бути ознайомлена з будь-якими іншими правилами.
Усі правила за всі періоди розміщені на сайті https://www.monobank.ua/terms є публічно та легкодоступними 24 години на добу, викладеними в форматі pdf, з зазначенням рішень, на и підставі яких були прийняті та часом-набуття їх чинності.
Крім того, аналізуючи умови і правила monobank за 2019 рік стає очевидним, що банк не змінював в тарифах ні відсоткові ставки за користування кредитними коштами, ні розміру штрафних санкцій. 
Також, в самому мобільному додатку на постійній основі містяться - тарифи, отже з використанням власного пін-коду відповідачка у справі має цілодобовий доступ до тарифів, та має реальну можливість з ними ознайомлюватися. 
Враховуючи, що послуги банку надаються дистанційно через мобільний додаток в режимі реального часу, а умови і правила, які включають тарифи були надані відповідачці саме через мобільний додаток, та такі правила є - загальнодоступними на сайті Байку, тому ОСОБА_1 була ознайомлена саме з умовами, і які діяли на дату підписання анкети-заяви, тобто з Умовами та правилами в редакції від 04 липня 2019 року.
Днем вручення судового рішення є день: отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи (п.2 ч.6 ст. 272 ЦПК України). 
Відповідачка ОСОБА_1 отримала у електронний кабінет копію апеляційної скарги та ухвали Одеського апеляційного суду від 02 березня 2026 року про відкриття апеляційного провадження, що підтверджується довідками про доставку електронного документу. 
Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_1 не скористалася. 
Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Пунктом 1 частини 6 статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними є справи у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Положеннями п.1 ч.1 ст.176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів — сумою, яка стягується.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 липня 2026 року, розгляд цієї справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, з огляду на те, що позовні вимоги мають виключно майновий характер, та справа є малозначною в силу вимог закону, оскільки ціна позову (46869,14 грн) не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (90840 грн).
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Факт укладення сторонами зазначеного вище кредитного договору сторонами на стадії апеляційного перегляду не заперечується, як і факти не повернення відповідачою заборгованості за тілом кредиту. Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до не згоди з висновками суду про відсутність правових підстав для стягнення заборгованості заборгованості за процентами в сумі 12629,53 грн та пенею у розмірі 47,72 грн, включеними банком до загального обсягу заборгованості. 
Заслухавши суддю — доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду відповідає наведеним вище вимогам закону, з огляду на таке.
Судом встановлено, що як зазначено в Анкеті-заяві до Договору про надання банківських послуг, відповідачка 04 липня 2019 підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг «Моnobank», шляхом застосування цифрового підпису, в результаті чого мала отримати кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у гривнях на ім`я ОСОБА_1 ..
В анкеті-заяві зазначено, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг.
Долучений до позовної заяви витяг з Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів «Моnobank», яким передбачено порядок надання та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом процентів, комісії за користування кредитом та інших витрат, визначені права та обов`язки сторін договору надання банківських послуг - відповідачем не підписані.
Приєднання до Умов і правил здійснюється фізичними особами шляхом підписання Анкети заяви у паперовому або електронному вигляді, що надається Банком. Своїм підписом на Анкеті заяві Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент її підписання ознайомився з текстом Умов і правил, Паспортом споживчого кредиту, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту, Тарифами, Довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб та інших додатків, повністю зрозумів їхній зміст, погоджується з викладеним, розуміє свої права та обов`язки, в т.ч. право відмовитися від отримання рекламних матеріалів засобами дистанційних каналів комунікації.
Положеннями Анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг (далі - Договір). Підписавши Анкету-заяву Відповідачка підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови.
На підставі укладеного договору відповідачка отримала кредит у розмірі 8200 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .
Відповідно до Довідки АТ «Універсал банк» про наявність рахунку, відповідачці відкрито рахунок НОМЕР_2 та видано картку НОМЕР_1 .
З виписки про рух коштів по картці станом на 05 жовтня 2025 року убачається, що з 02 грудня 2019 року відповідачка погашала кредитну заборгованість та користувалася кредитними коштами, та систематично отримувала та використовувала кредитні кошти, в тому числі для здійснення купівлі товарів, розрахунку за послуги, також відповідачка періодично поповнювала цей рахунок, в тому числі інколи до повного погашення отриманої кредитної суми.
На стадії апеляційного перегляду справи, до апеляційної скарги банком долучено нові докази, серед яких довідка про наявність рахунку від 16 лютого 2026 року, довідка про розмір встановленого кредитного ліміту від 16 лютого 2026 року, рух коштів по картці від 16 лютого 2026 року (виписки по рахунку).
Вирішуючи питання щодо можливості врахування нових доказів, доданих скаржницею до апеляційної скарги, колегія суддів виходить із такого. 
Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів) (ч.5 ст. 177 ЦПК України). 
Згідно з пунктом 5 частини першоїстатті 365 ЦПК України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду вирішує питання щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції.
Відповідно до частин другої, третьоїстатті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об"єктивно не залежали від нього.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України).
Як зазначає Верховий Суд, що застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі та підтвердження їх відповідними доказами.
Суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести заявник, який подає такі докази). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.
Таким чином, тлумачення положень частини четвертої статті 365, частин другої, третьої статті 367 ЦПК України дає підстави виснувати, що суд апеляційної інстанції, здійснюючи апеляційний розгляд справи, може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа, з доведених нею поважних причин, не мала можливості подати до суду першої інстанції. Разом з тим, вирішуючи питання стосовно прийняття та дослідження нових доказів, як і відмови в їх прийнятті, суд апеляційної інстанції зобов`язаний мотивувати свій висновок у відповідній ухвалі або в ухваленому судовому рішенні. Крім того, у разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів, зокрема, у відзиві на апеляційну скаргу.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями статті 44 цього Кодексу повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Отже, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Норми ЦПК України надають детальну регламентацію строків подання доказів, що об`єктивно мінімізує можливі випадки зловживання правами у сфері доказування.
Зазначена законодавча регламентація відповідає процедурі повного розкриття доказів. По суті зазначені норми спрямовані на зміщення акценту зі стадії розгляду справи по суті на стадію підготовчого провадження, під час якого і має відбуватися збір процесуального матеріалу і так званий обмін змагальними паперами, що забезпечує розгляд справи у розумні строки.
Випадки дослідження апеляційним судом нових доказів можуть бути, зокрема, такими:
•докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, не знала і не могла знати про їх існування;
•докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин (незалежних від нього) не міг надати їх до суду;
•суд першої інстанції помилково виключив із судового розгляду надані учасником процесу докази, що могли мати значення для справи;
•суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, коли їх подання суду для нього становило певні труднощі тощо);
•наявні інші поважні причини їх ненадання до суду першої інстанції, де відсутні умисел чи недбалість особи, яка їх подає, або вони не досліджені цим судом внаслідок інших процесуальних порушень.
Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 24 липня 2024 року у справі N 646/857/18 (провадження N 61-5330св24), від 16 лютого 2026 у справі
№ 199/3455/22 (провадження N 61-13307 св 23).
Зазначене підтверджується практикою Верховного Суду з цього процесуального питання, що має значний вплив на дотримання принципів судочинства, зокрема змагальності, диспозитивності, рівності всіх учасників судового процесу, правової визначеності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2021 року у справі N 903/1030/19 (провадження N 12-4гс21), від 12 жовтня 2021 року у справі N 910/17324/19 (провадження N 12-12гс21); постанови Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі N 521/574/22 (провадження N 61-9422св22), від 08 листопада 2023 року у справі N 140/1322/22).
Під час подання учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен письмово обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.
Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі N 918/237/20.
ЦПК України пов`язує вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів з одночасним виконанням таких критеріїв: "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи". При цьому тягар доведення зазначених обставин покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою) про долучення доказів (постанова Верховного Суду від 01 липня 2021 року у справі N 46/603).
Верховний Суд сформулював усталений правовий висновок про те, що винятковим випадком, коли можливе прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - може бути наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з
Причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (постанови Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі N 913/632/17, від 06 лютого 2019 року у справі N 916/3130/17, від 19 жовтня 2021 року у справі N 903/533/21, від 10 квітня 2024 року у справі N 638/6852/18).
Відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів (див. постанову Верховного Суду від 27 серпня 2023 року у справі N 552/7368/21).
Колегія суддів зауважує, що у цій справі скаржник є позивачем, тобто ініціатором позову, та з огляду на положення ч.5 ст. 177 ЦПК України докази в обґрунтування підстав позову, він мав подати до суду першої інстанції разом із позовом. 
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для прийняття таких доказів на стадії апеляційного перегляду.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що до заборгованості по тілу кредиту позивачем також включені нараховані відсотки за користування кредиту поза межами пільгового періоду у сумі 12629,53 грн, які були списані банком за рахунок кредитних коштів (овердрафт) відповідачки.Позивач звернувся саме про стягнення заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), повернення якого регулюються нормами ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України, при цьому вимоги щодо стягнення процентів, правова природа яких регулюються ст.ст. 1048, 1050 ЦК України, позивачем не заявлена, окремого розрахунку нарахованих та несплачених відповідачем процентів суду не надано. Натомість суму нарахованих відсотків за Договором (12629,53 грн) безпідставно включено до загального розміру заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). Встановивши, що відповідачкою фактично використано та не повернуто 34 191,89 грн кредитних коштів, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості саме за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 46 821,42 грн, оскільки за своєю правовою природою овердрафт є процентами за користування кредитними коштами та не можуть зараховуватись до суми основного боргу за кредитом (тілом кредиту). Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення пені в сумі 47,72 грн суд посилався на положення п.18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України.
Колегія суддів, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у спірному випадку АТ «Універсал Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з положеннями статей 1048-1052, 1054 ЦК України істотними умовами кредитного договору щодо яких сторони повинні дійти згоди в належній формі виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору (див. постанову Верховного Суду від 25 вересня 2023 року у справі № 755/15505/21 (провадження N 61-7121 св 23). 
Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту частини першої статті 638 та статті 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін (див. постанову Верховного Суду від 18 вересня 2023 року у справі № 684/276/21 (провадження N 61-2172св22). 
Істотними умовами кредитного договору, які визначені законом, є предмет, сума, строк повернення, розмір процентів за користування кредитними коштами (див постанови Верховного Суду від 14 серпня 2024 року у справі №2601/15824/12 (N 61- 594св23), від 12 червня 2019 року у справі N 2-6315/11 (провадження N 61-23326св18) та від 28 квітня 2020 року у справі N 263/16688/17 (провадження N 61-16584св19).
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги щодо стягнення з відповідачки нарахованих банком процентів за користування кредитом, позивач послався на витяг з умов і правил обслуговування в АТ «Універсалбанк» про надання банківських послуг щодо продуктів monobank/Universalbank в редакції, затвердженій протоколом правління банку №26 від 03 липня 2019 року, яка набрала чинності 04 липня 2019 року та витяг з тарифів за карткою monobank; паспорт споживчого кредиту.
Доказів на підтвердження того, що позичальниця підписала умови і правила обслуговування в АТ «Універсал банк», у редакції чинній на момент підписання позичальником анкети-заяви до договору про надання банківських послуг (04 липня 2019 року), матеріали справи не містять. 
Колегія суддів зауважує, що у заяві від 04 липня 2019 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді процентів та неустойки (пені, штрафів, комісії) за порушення зобов`язання.
Водночас долучені АТ «Універсал Банк» до матеріалів справи Умови і правила обслуговування рахунків фізичної особи в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових рахунків не містять підпису відповідачки (у тому числі електронного). Жодних доказів на підтвердження того, що саме ці Умови та правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету від 04 липня 2019 року, позивач не надав.
Відтак, ці Умови та правила не можуть вважатися складовою частиною укладеного сторонами договору (див. постанову Верховного Суду від 25 листопада 2024 у справі № 756/16950/21).
Вказане спростовує доводи апеляційної скарги, на які банк посилається, як на підставу скасування рішення суду першої інстанції.
З наданої банком виписки по рахунку, яка є первинним бухгалтерським документом та підлягає врахуванню, убачається, що банком списувалися відсотки за користування кредитом на загальну суму 12629,53 грн, які вносилися відповідачкою на погашення відсотків за рахунок кредитних коштів. 
Таким чином, банк обраховуючи заборгованість за тілом кредиту включав не лише фактично витрачені відповідачем грошові кошти, а і нараховував кошти, які 
 ОСОБА_1 не отримував, а саме 12629,53 грн.
З огляду на те, що позивачем за допомогою належних та допустимих доказів не доведено тих обставин, що на час укладення кредитного договору, сторонами було досягнуто домовленості про конкретну відсоткову ставку, яка підлягає сплаті позичальником за користування кредитними коштами, тому у банка були відсутні правові підстави для здійснення автоматичного погашення відсотків у сумі 12629,53 грн за рахунок кредитних коштів, тому суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.
Ураховувавши встановлені на законодавчому рівні обмеження щодо стягнення з боржника на користь позикодавця пені, регламентованості п.18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, суд першої інстанції правомірно відмовив у стягненні з відповідачки на користь банку пені у розмірі 47,72 грн. 
Доводи скаржника щодо неправильного застосування судом норм матеріального права, колегія суддів відхиляє, оскільки повно та всебічно встановивши дійсний характер спірних правовідносин, суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову банку з вказаних вище підстав.
Інші доводи апеляційної скарги за своїм змістом та суттю є обґрунтуванням позовних вимог, і зводяться до суб`єктивного тлумачення скаржником норм права та незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими висновки суду з якими не погоджується скаржник.
Доказів, які б спростували правильні висновки суду, скаржником не надано.
Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.
Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування  оскаржуваного рішення суду, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.
У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» потрібно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України
постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 січня 2026 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий         Ю.П. Лозко

Судді:          О.Ю. Карташов

М.В. Назарова