Справа № 752/31289/25 
Провадження № 2/752/3271/26

Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України

14 вересня 2026 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді - Машкевич К.В., за участю секретаря - Касаткіної А.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся з позовом і просить стягнути з відповідача 33225,38 грн заборгованості за кредитним договором. 
Посилається в позові на те, що 27 січня 2025 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем був укладений договір кредитної лінії №10900,00.
Договір був вчинений у формі електронного документа з використанням електронного підпису відповідно до Правил надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною договору.
Після виконання Алгоритму дій споживача в телекомунікаційній системі товариства, відповідачем був підписаний договір за допомогою одноразового паролю-ідетифікатора.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором накладено на Договір, про що міститься інформація в розділі 15 договору.
Після вчинення цих дій товариством було перераховано грошові кошти на банківську картку № НОМЕР_1 , яка була вказана відповідачем при укладенні договору.
20 травня 2025 року між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» був укладений Договір факторингу № МВ-ТП/36, за яким до товариства перейшло право вимоги за укладеним з відповідачем договором.
Станом на час звернення до суду кредитні кошти за договором відповідачем не повернуті.
Загальна сума заборгованості на момент звернення до суду становить 33225,38 грн, з яких:
-10900,00 грн - заборгованість по кредиту;
-22325,38 грн - заборгованість за відсотками.
Виходячи з цього, невиконання відповідачем умов кредитного договору, просить задовольнити позов.
Позов був зареєстрований судом 19 грудня 2025 року та відповідно до статті 33 ЦПК України було визначено склад суду.
Ухвалою суду від 24 грудня 2025 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження.
Копію позову відповідачу була направлена позивачем відповідно до вимог ст. 177 ЦПК України.
Копію ухвали суду відповідач отримав в електронному кабінеті 25 грудня 2025 року.
Відповідачу був наданий строк для надання відзиву. 
Відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав.
Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній доказами.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов`язується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
За змістом частини 2 статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Судом встановлено, що 27 січня 2025 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем був укладений договір кредитної лінії №875268601.
Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 договору кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в сумі 10900,00 грн.
Перший транш у сумі 10900,00 грн надається 27 січня 2025 року.
Кожен окремий транш за договором шляхом кредитного переказу коштів на картку прозичальника, зазначену при укладенні договору.
В обов`язковому порядку кредит мав бути повернутий позичальником не пізніше 30 календарних днів після настання однієї з наступних обставин:
-закінчення строк дії договору в порядку, передбаченому пунктом 11.1 договору;
-дострокового припинення дії договору в порядку пунктів 9.1.1.2 або 9.1.1.7 договору;
-кінцева дата повернення кредиту 26 лютого 2030 року.
Договір був вчинений у формі електронного документа з використанням електронного підпису відповідно до Правил надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною договору.
Після вчинення цих дій товариством було перераховано грошові кошти на банківську картку № НОМЕР_1 , яка була вказана відповідачем при укладенні договору.
20 травня 2025 року між ТОВ» Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ» «Таліон Плюс» був укладений Договір факторингу № МВ-ТП/36, за яким до позивача перейшло право вимоги за укладеним з відповідачем договором.
Звертаючись до суду позивач зазначив, що загальна сума заборгованості на момент звернення до суду становить 33225,38 грн, з яких:
-10900,00 грн - заборгованість по кредиту;
-22325,38 грн - заборгованість за відсотками.
При цьому зазначив, що з дати отримання права вимоги до відповідача проценти за умовами договору не нараховувалися, а штрафні санкції до розміру заборгованості до стягнення на включає.
Відповідно до частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з частинами 1, 2 статті 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до чатсини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
З матеріалів справи вбачається, що укладений з відповідачем кредитний договір відповідає вимогам закону, умови договору з боку кредитодавця виконані, грошові кошти відповідачу надані.
В свою чергу, відповідач умови договору не виконує, в зв`язку з чим утворилася заборгованість.
Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати розмір процентів, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Враховуючи викладене вище, неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, що привело до виникнення заборгованості, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. 
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладються на відповідача.
Відповідно до частин 1, 2 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Звертаючись до суду, позивач надав Договір про надання правової допомоги від 02 грудня 2024 року, укладений з Адвокатським об`єднанням « Ліга юридичних технологй та інновацій» та Додаткову угоду до нього.
Відповідно до Акту прийому-передачі наданих послуг від 06 листопада 2025 року позивачу було надано правових послуг на 5 000, 00 грн, які в цей же день були сплачені позивачем платіжною інструкцією № 265. 
Відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України за клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постановіВеликої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
Не подавши відзив, відповідач про неспівмірність витрат на правничу допомогу, понесену позивачем, не заявив.
Враховуючи викладене вище, предмет спору сторін та складність справи, характер та обсяг виконаної роботи адвокатом, принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі. 
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір при зверненні до суду. 
Керуючись статтями 3, 6, 11,15, 16, 205, 207,512, 513, 514, 517,525-526, 536, 610, 611, 626- 629, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, Законом України « Про електронну комерцію», статтями 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» 33225,38 грн заборгованості, 5 000, 00 грн витрат на правничу допомогу та 2 422, 40 грн судового збору.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», адреса: 04017 м.Чернігів, вул. Жаботинського, 13, ЄДРПОУ: 39700642.
Відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 . 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 

Суддя:      К.В.Машкевич