ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

17 липня 2026 року	Справа №160/7929/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін в письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу №160/7929/26 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:

31.03.2026 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправними рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Чернігівській області №045650025021 від 20.03.2026 щодо відмови в призначені пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру», з 11.03.2026 року, зарахувавши до стажу, що дає право на вислугу років період навчання з 01.09.2000 по 27.06.2005 в якості військової служби.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 11.03.2026 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за вислугою років. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №045650025021 від 20.03.2026 року йому було відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи по вислузі років. Вказує, що відповідачем не зараховано до стажу періоду навчання в якості військової служби. З метою відновлення свого права на отримання належної пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.04.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/7929/26. Розглядати справу ухвалено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
06.04.2026 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області отримано копію ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.04.2026 року, однак у строки встановлені ухвалою суду відзиву на позовну заяву надано не було.
Заперечуючи проти позовних вимог, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області 27.04.2026 року подано відзив на позовну заяву, в якому воно просило у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування відзиву зазначено, що статтею 25 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» в редакції Закону від 25 березня 1992 року № 2232, було передбачено, що період навчання у військово-навчальних закладах зараховується курсантам як строкова військова служба. Так, Законом України від 18 червня 1999 року №766-ХІ «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» був прийнятий в новій редакції, згідно якої зі статті 25 було виключено норму, якою було передбачено зарахування курсантам періоду навчання у військово-навчальних закладах як строкової військової служби. Проте зазначені норми, на позивача не розповсюджуються, так як позивач вступив до вищого навчального закладу 01.09.2000, що підтверджується додатком до диплому. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що позивач мав статус курсанта та закінчив саме військовий навчальний заклад. До того ж, чинною частиною шостою статті 86 Закону України «Про прокуратуру», а також Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачено зарахування студентам періоду навчання на юридичних факультетах вищих навчальних закладів як строкової військової служби.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 11.03.2026 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за вислугою років.
Заяву позивача про призначення пенсії за вислугою років розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області та прийнято рішення №045650025021 від 20.03.2026 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років, відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру», оскільки відсутній необхідний стаж роботи по вислузі років (25 років).
У рішенні зазначено, вік заявника 43 роки 1 місяць 24 дні, страховий стаж становить 25 років 21 день, стаж за вислугу років 22 роки 8 місяців, стаж роботи на посаді прокурора 20 років 10 днів. За наданими документами до страхового стажу та до стажу, що дає право на пенсію за вислугою років зараховано всі періоди.
Позивач, вважаючи протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №045650025021 від 20.03.2026 про відмову у призначенні пенсії за вислугою років та не зарахування періоду навчання в якості військової служби, звернувся до суду з даним позовом. 
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Абзацом 22 статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному управлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Згідно з ч. 5ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру».
Відповідно до частини 1 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.
Частиною 6 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.
Згідно частини 8 статті 86 Закону України «Про прокуратуру», право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв`язку із скороченням кількості прокурорів, у зв`язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.
Так спірним у цій справі є незарахування пенсійним органом до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років періоду навчання позивача з 01.09.2000 по 27.06.2005 в якості військової служби. 
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637).
Згідно пункту 8 Порядку №637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 61 Закону України «Про вищу освіту» здобувачами вищої освіти є, зокрема, студент - особа, зарахована до закладу вищої освіти з метою здобуття вищої освіти ступеня молодшого бакалавра, бакалавра чи магістра.
Згідно з Положенням про організацію навчального процесу у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 02 червня 1993 року № 161 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 листопада 1993 року за № 173, студенту, який захистив дипломний проект (роботу), склав державні екзамени відповідно до вимог освітньо-професійної програми підготовки, рішенням державної комісії присвоюється відповідно освітній рівень (кваліфікація) та видається державний документ про освіту (кваліфікацію).
Із змісту наведених норм вбачається, що навчанням у вищому навчальному закладі є період з дня зарахування особи до вищого навчального закладу на денну, вечірню або заочну форму навчання до дня її відрахування у зв`язку із завершенням навчання та отриманням відповідного документа про вищу освіту державного зразка.
Відповідно до пункту «д» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах зараховується до стажу роботи, який дає право на пенсію.
При цьому статтею 2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на момент вступу на навчання) визначено види військової служби, серед яких, зокрема військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).
Відповідно до пункту «в» частини 1 статті 24 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на момент вступу на навчання), день призначення на посаду курсанта (слухача) вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які добровільно вступають на військову службу.
Згідно з переліком вищих навчальних закладів, що входять до єдиної системи військової освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.12.1997 №1410 «Про створення єдиної системи військової освіти» Національна юридична академія України імені Ярослава Мудрого (військово-юридичний факультет) входить до військових навчальних підрозділів Міноборони України. 
Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а період навчання підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Так період навчання позивача з 01.09.2000 року по 27.06.2005 року підтверджується записами трудової книжки та копією диплому спеціаліста Національної юридичної академії імені Ярослава Мудрого серії НОМЕР_1 від 27.06.2005 року за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію юриста, офіцера військового управління тактичного рівня.
У відзиві на позовну заяву Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області зазначено, що статтею 25 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» в редакції Закону від 25 березня 1992 року № 2232, було передбачено, що період навчання у військово-навчальних закладах зараховується курсантам як строкова військова служба. Так, Законом України від 18 червня 1999 року №766-ХІ «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» був прийнятий в новій редакції, згідно якої зі статті 25 було виключено норму, якою було передбачено зарахування курсантам періоду навчання у військово-навчальних закладах як строкової військової служби. Проте зазначені норми, на позивача не розповсюджуються, так як позивач вступив до вищого навчального закладу 01.09.2000, що підтверджується додатком до диплому. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що позивач мав статус курсанта та закінчив саме військовий навчальний заклад. До того ж, чинною частиною шостою статті 86 Закону України «Про прокуратуру», а також Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачено зарахування студентам періоду навчання на юридичних факультетах вищих навчальних закладів як строкової військової служби.
Однак, як свідчать встановлені обставини справи, зі змісту оскаржуваного рішення про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» вбачається, що відповідачем не наведено обґрунтування щодо неврахування до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років періоду навчання з 01.09.2000 по 27.06.2005 в якості військової служби.
Оскільки відповідачем-2 не було зазначено в оскаржуваному рішенні жодних причин неврахування періоду навчання з 01.09.2000 по 27.06.2005 в якості військової служби, вимога про зарахування цього періоду навчання з 01.09.2000 по 27.06.2005 в якості військової служби не підлягає задоволенню як передчасна.
Враховуючи встановлені судом обставини справи суд приходить до висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області при прийнятті рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугу років не було надано оцінку наявним документам та не зазначено в оскаржуваному рішенні причини неврахування до стажу, що дає право на вислугу років періоду навчання з 01.09.2000 по 27.06.2005 в якості військової служби, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №045650025021 від 20.03.2026 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо обраного способу захисту порушеного права.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Разом з цим, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги відсутність в оскаржуваному рішенні підстав неврахування до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років періоду навчання в якості військової служби, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.03.2026 року про призначення пенсії за вислугою років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням висновків суду.
При цьому, суд зазначає, що при повторному розгляді заяви позивача Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернігівській області необхідно надати оцінку та вирішити питання щодо наявності підстав для зарахування до стажу, що дає право на вислугу років періоду навчання з 01.09.2000 по 27.06.2005 в якості військової служби.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до частини 1 та 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Водночас суд зауважує, що на користь позивача підлягає відшкодуванню вся сума судового збору, оскільки незважаючи на часткове задоволення позову суд визнав порушення законних прав позивача і спір по суті вирішено на користь позивача.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1331,20 грн., що документально підтверджується квитанцією від 31.03.2026 року. 
Отже, судовий збір у розмірі 1331,20 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області. 
Керуючись статтями 2, 242-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –
УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ЄДРПОУ 21910427), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (14005, Чернігівська обл., м. Чернігів, вул. П`ятницька, буд. 83-А, ЄДРПОУ 21390940) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №045650025021 від 20.03.2026 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру». 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.03.2026 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням висновків суду.
В іншій частині заявлених позовних вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська