ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2026 року | м. Львів | Справа № 380/9606/26 пров. № А/857/31219/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Гуляка В.В.
суддів: Ільчишин Н.В., Кушнір В.О. 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , 
на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2026 року про повернення позовної заяви (суддя – Мартинюк В.Я., час ухвалення – не зазначено, місце ухвалення – м. Львів, дата складання повної ухвали – не зазначено), 
в адміністративній справі №380/9606/26 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ІНФОРМАЦІЯ_2 , 
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

У травні 2026 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якому просив: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненаправлення матеріалів ВЛК від 27.05.2025 року до 16 Регіональної ВЛК; 2) зобов`язати відповідача направити матеріали ВЛК від 27.05.2025 року до 16 Регіональної ВЛК; 3) заборонити відповідачу направляти позивача на повторний медичний огляд ВЛК до завершення розгляду матеріалів. 
Ухвалою суду першої інстанції від 18.05.2026 позовну заяву залишено без руху, а позивачу встановлено строк для усунення зазначених у мотивувальній частині ухвали недоліків шляхом подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням причин пропуску та доказів, що підтверджують причини пропуску такого; долучення документа про сплату судового збору у розмірі 2662 грн. 40 коп.. 
22.05.2026 року на адресу суду першої інстанції від позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, в якій зазначає про поважність причин пропуску строку звернення до суду, оскільки про порушення своїх прав дізнався лише з відповіді відповідача від 13.04.2026 року. Крім того, відповідач протягом усього часу після проходження військово-лікарської комісії жодним чином не контактував з ним та не повідомляв про необхідність вчинення будь-яких дій, у тому числі щодо необхідності проходження повторного медичного огляду або щодо ненаправлення матеріалів ВЛК до відповідної військово-лікарської комісії. Також позивачем було долучено квитанцію про сплату судового збору. 
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 25.05.2026 позовну заяву - повернуто позивачу. 
З цією ухвалою суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржена ухвала суду є незаконною, передчасною та такою, що постановлена з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для правильного вирішення питання про відкриття провадження у справі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що після проходження ВЛК він не отримував від відповідача жодного рішення, повідомлення, листа або іншого документа щодо подальшого руху матеріалів ВЛК. Листом 16 Регіональної військово-лікарської комісії № 1190/88/ВихЗПІ від 13.04.2026 року було повідомлено, що медичні документи станом на дату відповіді до 16 РВЛК не надходили. Саме з цього моменту він об`єктивно дізнався про факт порушення своїх прав, а саме, про те, що процедура за результатами ВЛК від 27.05.2025 року не була завершена шляхом належного направлення матеріалів до 16 Регіональної військово лікарської комісії. Зазначає апелянт, що після отримання зазначеної відповіді він не залишався пасивним, а 20.04.2026 року додатково була направлена скарга на протиправну бездіяльність відповідача на офіційну електронну пошту Міністерства оборони України. ІНФОРМАЦІЯ_4 двічі надавав відповіді щодо зазначених обставин, а саме, від 11.05.2026 року та від 15.05.2026 року. На день звернення до суду процедура щодо матеріалів ВЛК від 27.05.2025 року не була завершена, а наявні відповіді різних органів підтверджували правову невизначеність щодо руху матеріалів. 13.05.2026 року, тобто протягом одного місяця після отримання відповіді 16 РВЛК від 13.04.2026 року, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом. Тому, суд першої інстанції неправильно визначив момент початку перебігу строку звернення до суду. Суд першої інстанції помилково ототожнив дату проходження ВЛК - 27.05.2025 року з датою, коли позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав. Суд першої інстанції не встановив жодної конкретної дати, з якої позивач нібито повинен був дізнатися про порушення своїх прав, не навів жодного доказу того, що така інформація була позивачу повідомлена раніше, і не зазначив, з яких саме обставин випливає обов`язок знати про внутрішній рух матеріалів ВЛК без будь-якого повідомлення з боку відповідача. За таких умов висновок суду про пропуск строку звернення до адміністративного суду є передчасним, необґрунтованим і таким, що не відповідає змісту частини другої статті 122 КАС України. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_5 подав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується із доводами апелянта і просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду від 25.05.2026 року залишити без змін. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити. 
Повертаючи позовну заяву на підставі п.9 ч.4 ст.169 КАС України, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено обґрунтованих підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду з даним позовом, які б свідчили про поважність причин пропуску такого строку. 
Такі висновки суду першої інстанції, на думку суду апеляційної інстанції, є передчасними, не відповідають нормам процесуального права і фактичним обставинам справи, з урахуванням наступного. 
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист. 
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. 
У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах. 
Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав. 
Відповідно до статті 122 частин 1, 2, 3 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Апеляційний суд зазначає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. 
З наведених положень видно, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин та обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Відповідно до ч.6 ст.161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску. 
Згідно ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. 
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч.2 ст.123 КАС України). 
Згідно ч.3 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. 
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч.4 ст.123 КАС України). 
Таким чином, наведеними вище правовими нормами встановлено, що суд першої інстанції зобов`язаний з`ясувати в кожному випадку чи адміністративний позов подано у строк, установлений законом, а якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними. 
Відповідно до п.9 ч.4 ст.169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Із змісту адміністративного позову та матеріалів справи видно, що позивач звернувся в суд із цим адміністративним позовом 13.05.2026 та заявив до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 такі позовні вимоги: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненаправлення матеріалів ВЛК від 27.05.2025 року до 16 Регіональної ВЛК; 2) зобов`язати відповідача направити матеріали ВЛК від 27.05.2025 року до 16 Регіональної ВЛК; 3) заборонити відповідачу направляти позивача на повторний медичний огляд ВЛК до завершення розгляду матеріалів. 
Отже, спір у вказаній справі існує між позивачем та відповідачем, і полягає у правомірній/протиправній бездіяльності відповідача, що виразились у ненаправленні матеріалів ВЛК від 27.05.2025 року до 16 Регіональної ВЛК. 
Суд апеляційної інстанції враховує, що процесуальне законодавство пов`язує початок перебігу строку на звернення до адміністративного суду з моментом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
День, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав. 
Так, у розглядуваній справі відсутні докази про те, що позивач після проходження ВЛК 27.05.2025 отримував від відповідача рішення, повідомлення, листа або інший документ щодо подальшого руху матеріалів ВЛК, їх направлення на перевірку, повернення на доопрацювання, ненаправлення, відмови у направленні чи необхідності проходження повторного медичного огляду. 
Водночас, листом 16 Регіональної військово-лікарської комісії №1190/88/ВихЗПІ від 13.04.2026 року позивачу було повідомлено, що медичні документи військовозобов`язаного ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на дату відповіді до НОМЕР_1 РВЛК не надходили. 
В такій ситуації являються обгрунтованими доводи позивача про те, що саме з цього моменту він об`єктивно дізнався про факт порушення своїх прав, а саме про те, що процедура за результатами ВЛК від 27.05.2025 року не була завершена шляхом направлення матеріалів до 16 Регіональної військово-лікарської комісії. 
Крім цього, ІНФОРМАЦІЯ_4 двічі надавав позивачу відповіді щодо зазначених обставин, а саме, від 11.05.2026 року та від 15.05.2026 року. 
До суду із цим адміністративним позовом позивач звернувся 13.05.2026 року, тобто протягом одного місяця після отримання відповіді 16 РВЛК від 13.04.2026 року. 
Суд же першої інстанції не встановив конкретної дати, з якої позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, не навів доказів того, що така інформація була повідомлена позивачу раніше. 
При цьому, слід зазначити, що бездіяльність – це триваюча пасивна поведінка особи, яка полягає в невиконанні дій, які вона повинна була і мала можливість вчинити згідно із законом або своїми обов`язками. 
За таких умов висновок суду про пропуск строку звернення до адміністративного суду є передчасним, необґрунтованим і таким, що не відповідає змісту статті 122 КАС України. 
Крім цього, суд першої інстанції при вирішенні питання щодо дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду у цій справі не врахував, що у заявленому позову позивач не тільки оскаржує бездіяльність відповідача, а також просить зобов`язати відповідача вчинити певні дії (направити матеріали ВЛК від 27.05.2025 року до 16 Регіональної ВЛК) та заборонити відповідачу вчиняти певні дії (направляти позивача на повторний медичний огляд ВЛК до завершення розгляду матеріалів). 
З урахуванням такого, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов до необгрунтованого і помилкового висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду з позовом у цій справі. 
Колегія суддів також враховує, що згідно з ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права. 
У рішенні від 04.12.1995 у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлені гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ до суду був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. 
Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»). 
Відповідно до статті 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи сформовано необґрунтовані висновки, які не відповідають обставинам справи, оскаржена ухвала суду винесена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи (питання), а тому ухвалу суду першої інстанції від 25.05.2026, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, необхідно скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд 

постановив: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задоволити. 
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2026 року про повернення позовної заяви в адміністративній справі №380/9606/26 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії – скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту ухвалення і в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий суддя | | В. В. Гуляк
судді | | Н. В. Ільчишин
| | В. О. Кушнір