УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №935/3072/25 Головуючий у 1-й інст. Щербаченко І. В. 
Номер провадження №33/4805/1208/26
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП  Доповідач Зав`язун С. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2026 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого - судді    Зав`язуна С. М.,
за участю: секретаря    Дем`янчук Н. Д.,
захисника - адвоката    Кушніренка А. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу про адміністративне правопорушення №935/3072/25 за апеляційною скаргою захисника Кушніренка Андрія Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Коростишівського районного суду Житомирської області від 07 липня 2026 року,
ВСТАНОВИВ :
зазначеною постановою    ОСОБА_1 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 665,60 грн.
Згідно постанови суду ОСОБА_1 04 грудня 2025 року близько 21 год 39 хв у м. Коростишів по вул. Дарбіняна, 14 керував транспортним засобом марки BMW 318, номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України.
Не погоджуючись із вказаною постановою суду, захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, адвокат Кушніренко А. В. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. В обґрунтування скарги захисник зазначає, що покладений в основу постанови висновок щодо результатів медичного огляду №49 від 04.12.2025 містить непідтверджені відомості щодо стану водія, суперечності між часом його складення та проведення медичного огляду, а лікар, який його складав, був відсутній під час огляду, фактично його не проводив та не мав повноважень на його проведення. Вказує, що допитаний в судовому засіданні лікар ОСОБА_2 не зміг пригадати проведення описаних в акті дій, а також пояснив, що не мав відповідної кваліфікації на проведення такого огляду. Захисник посилається на правову позицію Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду, викладену в постанові від 20.09.2022 у справі №711/2189/21, згідно з якою огляд особи на стан сп`яніння проводиться лікарем, а прилад лише фіксує показники, тому показники приладу не можна ототожнювати з поняттям «медичний огляд». Крім того, захисник вказує на розбіжності між ознаками сп`яніння, зафіксованими на місці зупинки транспортного засобу та відомостями, описаними в акті медичного огляду, що утворюють об`єктивний сумнів у тому, що особа перебувала у стані сп`яніння й свідчать про недотримання судом стандарту доказування «поза розумним сумнівом» та принципу презумпції невинуватості. Також захисник зазначає, що судом першої інстанції залишено без розгляду посилання сторони захисту на небезперервність фіксації спілкування з водієм, адже наявний у матеріалах справи відеозапис не містить відображення обставин проходження ОСОБА_1 медичного огляду в медичному закладі та фіксації його результатів. 
Заслухавши пояснення захисника Кушніренка А. В. на підтримку апеляційної скарги, перевіривши її доводи та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Так, за положеннями ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно з положеннями ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та ін. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.
Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, за внутрішнім переконанням органу (посадової особи), яке повинно ґрунтуватися на законі і правосвідомості.
Особливості ж встановлення факту перебування водія у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння та порядок проведення відповідного огляду врегульовані спеціальними нормами законодавства.
Положеннями ч. 1 ст. 266 встановлено, що особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
За ч. 2 ст. 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Згідно з ч. 3 ст. 266 КУпАП в разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. 
Процедура виявлення у водіїв ознак алкогольного сп`яніння та проведення огляду визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735 (далі – Інструкція №1452/735) та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1103 (далі – Порядок №1103).
Відповідно до п. 3 Інструкції №1452/735 ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Згідно п. 3 Порядку №1103 огляд водіїв транспортних засобів, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність), а огляд у закладі охорони здоров`я проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Відповідно до п. 2 розділу III Інструкції №1452/735 огляд водія на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я проводиться у присутності поліцейського в будь-який час доби із застосуванням спеціальних технічних засобів лікарем закладу охорони здоров`я, який пройшов тематичне вдосконалення за відповідною програмою згідно із законодавством. 
Згідно п. 13 Порядку №1103 лікар, який проводив огляд водія у закладі охорони здоров`я, складає за його результатами висновок за формою, затвердженою МОЗ, а згідно з п. 15 розділу III Інструкції №1452/735 такий висновок видається на підставі акта медичного огляду.
Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність настає, зокрема, за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан такого сп`яніння чи щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває у такому стані.
Пунктом 2.9 а) Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Пунктом 2.4 Правил дорожнього руху України водій зобов`язаний зупинитися на вимогу поліцейського з дотриманням вимог цих Правил, а пунктом 2.5 – пройти у встановленому порядку огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння на вимогу працівника поліції.
На переконання апеляційного суду, вирішуючи справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції наведених вище вимог законодавства дотримався.
Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Факт керування ОСОБА_1 04.12.2025 близько 21 год 39 хв у м. Коростишів по вул. Дарбіняна, 14 транспортним засобом BMW 318 у стані алкогольного сп`яніння підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №531918 від 04.12.2025; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних приладів від 04.12.2025, яким на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 6820 (заводський №ARKL-2624, свідоцтво про повірку №12-01/5843, чинне до 15.10.2026) встановлено результат 0,75 проміле за наявності зовнішніх ознак сп`яніння; направленням на медичний огляд; актом медичного огляду та висновком щодо його результатів №49 від 04.12.2025; рапортом поліцейського капрала поліції Музики П. Л.; відеозаписами з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції. Зазначені докази узгоджуються між собою та в сукупності підтверджують установлені судом першої інстанції обставини.
Оцінюючи доводи захисника про неналежність і недопустимість висновку, акта медичного огляду та пояснень лікаря, апеляційний суд зазначає таке.
Як убачається з матеріалів справи, після проведення огляду ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу приладом «Drager Alcotest 6820» зафіксовано результат 0,75 проміле. ОСОБА_1 не погодився із цим результатом, у зв`язку з чим поліцейські направили та доставили його до закладу охорони здоров`я. У закладі охорони здоров`я медичний огляд ОСОБА_1 на визначення стану алкогольного сп`яніння провів лікар ОСОБА_2 , що підтверджено актом медичного огляду та висновком №49 від 04.12.2025. Зазначені відомості засвідчені підписом лікаря та печаткою закладу охорони здоров`я КНП «Коростишівська ЦРЛ ім. Д. І. Потєхіна». Під час надання пояснень в суді першої інстанції лікар ОСОБА_2 підтвердив факт проведення ним огляду ОСОБА_1 04.12.2025 та зміст акта й висновку №49 від 04.12.2025. Те, що лікар не зміг пригадати окремих деталей проведених дій через сплив значного часу з моменту огляду, є звичним для людської пам`яті та не спростовує факту огляду, підтвердженого як письмовими доказами, так і поясненнями свідка.
Безпідставним є твердження захисника про те, що лікар визнав відсутність у нього належної кваліфікації. Зазначене не узгоджується зі змістом пояснень лікаря ОСОБА_2 , наведених у постанові суду першої інстанції. На запитання захисника про проходження тематичного вдосконалення після вересня 2025 року лікар відповів, що цього не пам`ятає. Суд першої інстанції зазначив, що твердження захисника не дає підстав для сумнівів у кваліфікації лікаря. Апеляційний суд погоджується з такою оцінкою, оскільки відповідь лікаря не свідчить про те, що він не мав відповідної кваліфікації або не був уповноважений проводити медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння. Матеріали справи не містять відомостей, які б підтверджували відсутність у лікаря підготовки, передбаченої п. 2 розділу III Інструкції №1452/735.
Не спростовують висновку суду першої інстанції й доводи захисника про розбіжності між ознаками сп`яніння, зафіксованими на місці зупинки транспортного засобу та під час медичного огляду. На місці зупинки транспортного засобу поліцейський виявив у ОСОБА_1 різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мовлення та різку зміну забарвлення шкірного покриву обличчя. Водночас лікар закладу охорони здоров`я зазначив, що мовна здатність ОСОБА_1 не порушена, стан шкірних покривів не має особливостей, а запах алкоголю відсутній.
Суд першої інстанції дослідив зазначені розбіжності та надав їм оцінку. У постанові суду наведено пояснення поліцейського про те, що в закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 вживав їжу, щоб не було чути запаху алкоголю. Відеозапис підтверджує вживання ОСОБА_1 їжі перед медичним оглядом, хоча поліцейський просив цього не робити. На переконання апеляційного суду, відмінності в описі зовнішніх ознак ОСОБА_1 не є взаємовиключними, оскільки поліцейський і лікар оцінювали стан ОСОБА_1 у різний час. Крім того, зазначені відмінності не спростовують результатів досліджень із застосуванням спеціальних технічних засобів (0,75 проміле – на місці зупинки транспортного засобу; 0,84 та 0,76 проміле – під час медичного огляду). Кожен із цих показників перевищує 0,2 проміле, тому всі три результати послідовно підтверджують перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння. Отже, відмінності в описі окремих зовнішніх ознак не утворюють обґрунтованого сумніву щодо правильності встановленого лікарем діагнозу.
Щодо розбіжностей між часом складення акта медичного огляду та часом проведення медичного огляду, на які звертає увагу захисник, апеляційний суд зазначає, що в акті медичного огляду вказано час його заповнення 20 год 00 хв, час проведення огляду 22 год 00 хв, а час повторного дослідження 22 год 20 хв. Водночас відеозапис фіксує доставлення ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я о 22 год 07 хв. Оцінивши ці відомості в сукупності з іншими доказами, апеляційний суд вважає, що допущені неточності мають характер технічних описок. Вони не спростовують факту проведення медичного огляду, що підтвердив лікар ОСОБА_2 у суді першої інстанції, та не впливають на достовірність установлених ним результатів. Тому наведені захисником розбіжності не дають підстав для визнання результатів медичного огляду недійсними.
Апеляційний суд відхиляє доводи захисника про відсутність лікаря під час медичного огляду та фактичне непроведення такого огляду. Відеозапис фіксує доставлення ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я, прибуття лікаря ОСОБА_2 та його присутність у приміщенні. Факт проведення ним медичного огляду та оформлення його результатів підтверджено актом медичного огляду №49, висновком щодо результатів медичного огляду від 04 грудня 2025 року та поясненнями лікаря ОСОБА_2 , наданими в суді першої інстанції. 
Відповідно до ч. 4 ст. 266 КУпАП огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Положення ст. 266 КУпАП, розділу III Інструкції №1452/735 та Порядку №1103 не містять вимоги про те, що нагрудна камера поліцейського має безперервно фіксувати лікаря, кожну його дію, застосування спеціальних технічних засобів та заповнення медичних документів. Отже, те, що лікар не постійно перебував у полі зору нагрудної камери, не доводить його відсутності під час медичного огляду, не спростовує факту проведення медичного огляду та не свідчить про переривання відеозйомки.
Крім того, захисник посилається на п. 3.5 Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції №100 від 03.02.2016 та стверджує про порушення вимоги щодо безперервності відеозапису. Однак зазначений наказ скасовано. 
Наразі застосування портативних відеореєстраторів врегульовано Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року №1026 (далі – Інструкція №1026). 
Пункт 5 розділу II Інструкції №1026 передбачає, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. 
Судом першої інстанції встановлено, що з 22 год 17 хв до 22 год 22 хв поліцейський ОСОБА_3 був відсутній у приміщенні закладу охорони здоров`я, однак у цей час там перебував інший поліцейський з увімкненою нагрудною камерою. Апеляційний суд також дослідив долучений до матеріалів справи відеозапис, з якого вбачається, що один із поліцейських відходив до службового автомобіля у періоди з 22 год 17 хв до 22 год 22 хв та з 22 год 56 хв до 23 год 00 хв, однак його портативний відеореєстратор продовжував запис, тобто відеозйомка не переривалася. Відтак апеляційний суд не встановив порушення поліцейськими вимог Інструкції №1026 щодо безперервності відеозйомки. 
Щодо твердження захисника про хибність посилання суду першої інстанції на пояснення лікаря, який видав висновок про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння за результатами тестування із застосуванням спеціального технічного засобу, апеляційний суд зазначає таке.
На обґрунтування цього доводу захисник посилається на постанову Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду від 20.09.2022 у справі № 711/2189/21. У цій справі Верховний Суд перевіряв доводи захисту про недопустимість результатів медичного огляду, зокрема у зв`язку з відсутністю підпису оглянутої особи на одному з трьох примірників висновку та недолученням копій сертифіката відповідності й свідоцтва про повірку застосованого технічного засобу.
Верховний Суд відхилив ці доводи та виснував, що огляд особи з метою виявлення стану сп`яніння проводить лікар закладу охорони здоров`я, а прилад лише фіксує відповідні показники. Лікар під час огляду виявляє ознаки сп`яніння, оцінює отримані дані та встановлює діагноз. Отже, Верховний Суд не заперечив можливості врахування зафіксованих приладом показників під час установлення стану алкогольного сп`яніння.
На переконання апеляційного суду, обставини справи щодо ОСОБА_1 відповідають наведеній захисником правовій позиції Верховного Суду. Медичний огляд ОСОБА_1 провів лікар ОСОБА_2 , який вніс до акта медичного огляду його результати й встановив діагноз «алкогольне сп`яніння». Під час розгляду справи в суді першої інстанції лікар підтвердив факт проведення ним огляду.
Отже, стан алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 установив лікар, тоді як спеціальний технічний засіб лише зафіксував відповідні показники. Тому твердження захисника про хибність урахування судом першої інстанції пояснень лікаря, фактичне непроведення ним медичного огляду та недійсність його результатів є безпідставними.
Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги про недотримання судом першої інстанції стандарту доказування «поза розумним сумнівом» та принципу презумпції невинуватості. Апеляційний суд бере до уваги наведену захисником практику Європейського суду з прав людини, рішення Конституційного Суду України від 26.02.2019 №1-р/2019 та постанови Верховного Суду у справах №649/144/19, №377/219/20, №733/1526/19, №631/268/24, №369/1391/19 і №555/2067/18, проте не вбачає в цій справі порушення зазначених принципів, оскільки принцип «in dubio pro reo» застосовується за наявності обґрунтованих (розумних) сумнівів у доведеності вини особи, тоді як формальні недоліки в оформленні окремих документів, за наявності сукупності інших взаємоузгоджених доказів, таких сумнівів не породжують. 
За таких обставин апеляційний суд вважає, що покладені судом першої інстанції в основу оскаржуваної постанови докази, зокрема акт медичного огляду №49 від 04.12.2025, висновок за результатами його проведення, відеозапис є належними, допустимими та достовірними. У сукупності та взаємозв`язку вони підтверджують, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. 
Тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Наведені захисником доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.
Інших підстав для скасування постанови Коростишівського районного суду Житомирської області від 07 липня 2026 року апеляційним судом за результатами дослідження матеріалів справи не встановлено.
З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що постанова Коростишівського районного суду Житомирської області від 07 липня 2026 року є законною та обґрунтованою, ухваленою з дотриманням вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення, а підстави для її скасування та закриття провадження у справі, про що просить апелянт, відсутні.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу захисника Кушніренка Андрія Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а постанову Коростишівського районного суду Житомирської області від 07 липня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: