Справа № 489/5686/26 
Провадження № 2/489/3130/26

РІШЕННЯ
Іменем України

04 серпня 2026 року м. Миколаїв 

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі 
головуючого судді Костюченко Г.С.,
із секретарем судових засідань Козловською А.В.,
за участі представника позивача – ОСОБА_1 ,
позивача – ОСОБА_2 ,
представника відповідача – ОСОБА_3 ,
відповідача – ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини, 
встановив:
В червні 2026 року позивачка через свого представника звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подачі позовної заяви до суду і до досягнення донькою повноліття.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07.12.2024. Від спільного проживання мають неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні. Посилаючись на положення статті 180 СК України, позивач вважає, що відповідач зобов`язаний утримувати дитину та сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) починаючи з дати подачі позовної заяви до суду і до досягнення донькою повноліття. Також просили стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.
Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 24.06.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
10.07.2026 року від представника відповідача адвоката Кухаренко О.В. надійшов відзив на позовну заяву, де зазначають, що відповідач частково визнає позовну вимогу в частині стягнення аліментів на утримання дитини, але заперечує в частині розміру щомісячної частки, а саме просить визначити розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1/10 частки заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Щодо зменшення щомісячної частки стягнення аліментів в якості доказів зазначено, що відповідач має на утриманні сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також вказав, що відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Миколаїв від 14.12.2020 року з відповідача стягуються аліменти на утримання непрацездатного батька ОСОБА_7 . Відповідач має кредитні зобов`язання перед банківськими установами. Борг перед банківськими установами є спільним боргом подружжя, оскільки, виник через потребу у ремонтних роботах у спільній нерухомості. Проте, відповідна обставина має бути врахована судом при визначенні майнового становища платника аліментів. Відповідач має проблеми зі здоров`ям. На підтвердження чого надаємо відповідні консультативні висновки. До того ж відповідач заперечує проти заявленого позивачкою розміру судових витрат та просить відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу.
14.07.2026 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, адвокат Ковтун Н.В. зазначає, що доводи відзиву на позовну заяву щодо перебування на утриманні відповідача двох дітей, не спростовують його обов`язку утримувати неповнолітнього сина ОСОБА_5 , також відповідачем не вказано розмір аліментів на утримання непрацездатного батька. Також не надано доказів перебування відповідача на лікарняних. Сам діагноз, вартість такого лікування і умови лікування ніяким чином не є доказами погіршення матеріального стану відповідача і суттєво не впливають на його образ життя.
В подальшому від сторін надходили додаткові пояснення та заперечення в яких вони вкотре підтримували свої позиції викладені у позовній заяві, відзиві та відповіді на нього.
Представник позивача та позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягали на їх задоволенні.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/10 частки від усіх видів заробітку. Додатково заперечувала проти стягнення витрат на правничу допомогу.
Відповідач у судовому засіданні підтримав позицію свого представника.
Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.
07.12.2024 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що в Книзі реєстрації шлюбів вказаного вище відділу 07.12.2024 зроблено відповідний актовий запис № 893 та видано Свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 .
Рішенням Інгульського районного суду м.Миколаєва від 28.07.2026 року розірвано шлюб між  ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Станом на дату розгляду позовної заяви рішення не набрало законної сили.
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис № 202.
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 10.06.2026 року дитина ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , за вказаною адресою також зареєстровані позивачка та відповідач.
Позивачка зазначає, що неповнолітній син проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні.
Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. 
У відповідності до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця на утримання дитини.
Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з частино першою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, може змінюватись за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до частини першої-другої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 
3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Зміст вищевказаних норм дає підстави для висновку, що суд, визначаючи розмір аліментів, має враховувати вищевказані обставини у їх сукупності, перелік яких, своєю чергою, не є вичерпним.
Відтак, заперечуючи проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, відповідач посилався на те, що він сплачує аліменти на утримання іншої дитини ( ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 березня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, а також те, що відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Миколаїв від 14.12.2020 року з відповідача стягуються аліменти на утримання непрацездатного батька ОСОБА_7 .
Суд проаналізувавши рішення Ленінського районного суду від 14.12.2020 року, встановив, що відповідач ОСОБА_4 позов про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька визнав у повному обсязі.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 25.02.2021 року рішення Ленінського районного суду від 14.12.2020 року змінено, та стягнуто з відповідача ОСОБА_4 аліменти на утримання непрацездатного батька у розмірі 1000,00 грн. Виконавчий лист не видавався.
Однак на підтвердження вказаних обставин, відповідач та його представник не надали жодних доказів того, що відповідачем виконуються рішення судів про стягнення аліментів, з наданої виписки по картковому рахунку відповідача не вбачається відрахувань в якості аліментів на утримання сина ОСОБА_8 або батька. Доказів добровільного виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька суду не надано. Саме по собі рішення суду про стягнення аліментів не може свідчити про утримання відповідачем непрацездатного батька.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Верховний Суд сформулював важливі висновки (справа № 404/969/24 від 7.05.2026 р.) щодо меж врахування попередніх аліментних зобов`язань та моменту виникання обов`язку зі сплати аліментів. При визначенні розміру аліментів першочергова увага має приділятися інтересам дитини. Верховний Суд вказав, що відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Чинне законодавство не визначає, у якому розмірі мають стягуватись аліменти, закріплюючи виключно мінімальний розмір останніх. Суди, визначаючи розмір аліментів, мають враховувати вищевказані обставини у їх сукупності, перелік яких, в свою чергу, не є вичерпним. Верховним Судом сформовано важливу правову позицію, що наявність аліментів на іншу дитину не є автоматичною підставою для зменшення розміру нових аліментів, якщо платник не доведе свого майнового стану та інших обставин, які обґрунтовують таке зменшення. 
Виплата аліментів другій дитині в меншій частині ніж першій порушує рівність дітей. Діти мають однакові права на матеріальне забезпечення. Батьки не мають компенсувати зменшення виплати на дитину за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
Інший розмір аліментів не повинен призвести до погіршення рівня життя дитини. Ця позиція врахована і в Постанові Верховного Суду від 15.05.2026 р. у справі № 404/969/24.аліменти можуть стягуватись у розмірі 1\4 від доходу на кожну дитину окремо, навіть якщо батько вже платить таку суму на першу дитину. Наявність інших зобов`язань не є автоматично перешкодою для призначення повноцінної частки новій дитині.
Посилання відповідача на те, що дитина проживає з обома батьками, та те що він повністю утримує сина, забезпечує його житлом, харчуванням, несе витрати на комунальні послуги, бере участь у придбані речей та забезпеченні побутових потреб суд не приймає до уваги, у зав`язку з тим, що на підтвердження зазначених фактів, відповідачем окрім довідки про реєстрацію місця проживання будь-яких доказів не надано, не заявлялось клопотання про допит свідків, надана виписка по рахунку, в даному випадку не слугує належним доказом, оскільки платежі які в ній зазначені є загальними, та з її змісту не можна визначити що відповідач ніс витрати на придбання саме дитячих речей, дитячих ліків та їжі для дитини, сплату за садок, додаткові витрати які стосувались би саме дитини, інших квитанцій не надано.
Таким чином, установивши, що відповідач не надав належних і допустимих доказів відповідно до частини першої-другої статті 182 СК України , якими би обґрунтовував необхідність визначення аліментів на утримання молодшого сина у меншому розмірі, ніж визначено судовим рішенням щодо утримання старшого сина, а також урахувавши рівність дітей у праві на утримання з боку батька, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
При цьому, суд зауважує, що відповідач не позбавлений права порушити перед судом окрему вимогу про зменшення розміру аліментів за наявності відповідних підстав.
При вирішенні питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.
Відповідно до частин першої, пункту 1 частини третьої статті 133 та частин першої - третьої статті 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. 
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано суду: копію договору про надання правничої допомоги № 45 від 08.06.2026, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , копію акту приймання-передачі наданих послуг; квитанція про переказ грошових коштів у сумі 5000,00 грн. платником є ОСОБА_2 , одержувачем ОСОБА_9 , копія ордеру про надання правничої допомоги №223586.
Судом встановлено, що розмір витрат ОСОБА_2 на оплату професійної правничої допомоги у даній справі становить 5 000,00 грн., що підтверджується вищепереліченими доказами.
Представником відповідача заперечувалось стягнення витрат на правничу допомогу, з посиланням на те, що стороною позивача не надано належних доказів на підтвердження сплати послуг, щодо надання правової допомоги адвокатом відповідно до договору про надання правової допомоги. Надана квитанція від 08.06.2026 року засвідчує факт переказу особистих коштів на картковий рахунок звичайної фізичної особи, а не на розрахунковий рахунок адвоката, яка здійснює адвокатську діяльність індивідуально.
В заперечення доводів представника відповідача, представник позивача зазначила, що адвокат Ковтун Наталія Вікторівна є фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, це підтверджено Повідомленням про взяття на облік платника податку єдиного внеску, на якого не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань» ,надаю копію такого повідомлення. Такий режим діяльності не передбачає окремого рахунку адвоката. Тому, надані докази перерахування коштів за отриману послугу є належними і такими, що доводять факт оплати.
Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги тривалість розгляду справи, складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання адвокатських робіт (наданих послуг), керуючись принципами розумності і справедливості, суд вважає, що вимоги про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги у даній справі обґрунтовані, проте підлягаю частковому задоволенню – в розмірі 3 000,00 грн. 
Оскільки позивач, у відповідності до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів, на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 331,20 грн.
Керуючись статтями 12, 13, 141, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд -

вирішив:
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.06.2026 і до досягнення дитиною повноліття. 
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 1 331,20 грн. (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 коп.).
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. ( три тисячі гривень 00 коп.)
В задоволенні іншої частини вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу – відмовити. 
Рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.
Відомості про учасників справи:
позивач: ОСОБА_2 , місце проживання:  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання:  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 . 

Повний текст рішення складено 05.08.2026.

Суддя Г.С.Костюченко