Справа № 353/430/26
Провадження № 2/353/470/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2026 року	м.Тлумач	

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Лущак Н. І., 
з участю секретаря судового засідання – Гаврилів Х.В.,
позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тлумачі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання права власності в порядку спадкування,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання за нею права власності на: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; земельну частку (пай) розміром 17,32 в умовних кадастрових гектарах, у землі, яка перебуває у колективній власності спілки селян «Золотий колос», що в с. Локітка Івано-Франківського (Тлумацького) району Івано-Франківської області, що належала матері ОСОБА_3 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; земельну частку (пай) розміром 17,32 в умовних кадастрових гектарах, у землі, яка перебуває у колективній власності спілки селян «Золотий колос», що в с. Локітка Івано-Франківського (Тлумацького) району Івано-Франківської області, що належала батьку ОСОБА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також права на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки площею 0,85 га, для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства, яка рішенням 18 сесії 21 демократичного скликання Палагицької сільської Ради народних депутатів с. Палагичі Тлумацького району від 29.12.1993 року була передана батькові ОСОБА_2 у приватну власність безоплатно, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 та проведення державної реєстрації цієї земельної ділянки. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що її батькам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 як членам колгоспного двору належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . За життя батьки не оформили права власності на наведене будинковолодіння. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 мати ОСОБА_3 померла. Після її смерті відкрилася спадщина за законом на все належне їй майно, а саме: на 1/2 частку будинковолодіння по АДРЕСА_1 та на земельну частку (пай) у розмірі 17,32 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 14999 грн. 98 коп., яка перебуває у колективній власності СС «Золотий колос» с. Локітка Палагицької сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області.
За життя мати не отримала Сертифікат на право на земельну частку (пай). 
Після смерті матері ОСОБА_3 спадщину за законом прийняв її чоловік (її батько) ОСОБА_2 , шляхом вступу в управління і володіння спадковим майном, але не переоформив спадщину і ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. 
Після смерті батька відкрилася спадщина за законом на майно, яке батько успадкував після смерті матері, але не оформив свої спадкових прав та на його особисте майно, а саме: на 1/2 частку будинковолодіння по АДРЕСА_1 та на земельну частку (пай) у розмірі 17,32 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 14999 грн. 98 коп., яка перебуває у колективній власності СС «Золотий колос» с. Локітка Палагицької сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області. Також батькові належала земельна ділянка загальною площею 0.85 га для будівництва житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства в с. Локітка Івано-Франківського (до перейменування Тлумацького) району Івано-Франківської області передана йому у приватну власність безоплатно на підставі Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року, згідно рішення 18 сесії 21. демократичного скликання Палагицької сільської Ради народних депутатів с. Палагичі Тлумацького району від 29 грудня 1993 року. 
Вона є єдиним спадкоємцем за законом, яка прийняла спадщину. Інших спадкоємців не має. Її рідна сестра (дочка спадкодавця) ОСОБА_4 спадщину за законом не приймала і ІНФОРМАЦІЯ_3 померла. 
Однак в нотаріальному порядку їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з тим, що нею пропущено встановлений ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини. Вказала, що вона фактично прийняв спадщину після смерті батька, оскільки у грудні 2004 року переїхала в господарство батька, оскільки він фактично осліп і самостійно не міг поратися по господарству, приготувати їжу, прибрати в хаті, попрати одяг та потребував допомоги. З того часу вони проживали разом, вели спільне господарство, обробляли земельні ділянки, сплачував комунальні платежі.
А тому необхідно в судовому порядку визнати за позивачем право власності на: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; земельну частку (пай) розміром 17,32 в умовних кадастрових гектарах, у землі, яка перебуває у колективній власності спілки селян «Золотий колос», що в с. Локітка Івано-Франківського (Тлумацького) району Івано-Франківської області, що належала матері ОСОБА_3 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; земельну частку (пай) розміром 17,32 в умовних кадастрових гектарах, у землі, яка перебуває у колективній власності спілки селян «Золотий колос», що в с. Локітка Івано-Франківського (Тлумацького) району Івано-Франківської області, що належала батьку ОСОБА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також права на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки площею 0,85 га, для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства, яка рішенням 18 сесії 21 демократичного скликання Палагицької сільської Ради народних депутатів с. Палагичі Тлумацького району від 29.12.1993 року була передана батькові ОСОБА_2 у приватну власність безоплатно, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 та проведення державної реєстрації цієї земельної ділянки.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала з підстав зазначених в ньому, просила його задовольнити. 
Представник відповідача – Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, однак через канцелярію суду подав заяву (а.с. 43), в якій позов визнав в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечив, просив справу розглянути без участі представника відповідача.
Свідки: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які є жителями с. Локітка Івано-Франківського району Івано-Франківської областіта знайомими позивача, в судовому засіданні ствердили, що знають позивача ОСОБА_1 та знали її покійних батьків. Засвідчили той факт, що позивач з грудня 2004 року проживала разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки батько хворів, погано бачив та потребував сторонньої допомоги. Проводила похорон батька.
Вислухавши думку позивача та свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав:
Судом встановлено, що згідно виписки із погосподарської книги № 1 Палагицької сільської ради народних депутатів Тлумацького району Івано-Франківської області за 1991-1995 роки, виданої Палагицьким старостинським округом Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 111 від 01.04.2026 року (а.с. 4), станом на 15.04.1991 року в господарстві особовий рахунок № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 , який був колгоспним двором, були зареєстровані та проживали: голова двору ОСОБА_2 (батько позивача), 1920 р.н., дружина ОСОБА_3 , 1925 р.н., (мати позивача). Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 20.03.2026 року житловий будинок, господарські будівлі та споруди за вказаною адресою побудовані 1960 року (а.с. 5-13). 
Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами.
У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, ОСОБА_2 (батько позивача) та ОСОБА_3 (мати позивача) в рівних долях (по 1/2 частці кожному) належало майно колгоспного двору, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . 
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 469928144 від 26.03.2026 року (а.с. 14) встановлено, що відомості щодо реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в реєстрі відсутні.
ОСОБА_2 (батько позивача) відповідно до сертифікату на право приватної власності на землю в межах середньої земельної чатки серії ІФ № 14, реєстраційний № 39 від 27.12.1997 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки за № 39, належало право на земельну ділянку в розмірі 17,32 в ум.кад.га на території Палагицької сільської ради в межах середньої земельної частки без визначення на місцевоті, виданого на підставі рішення виконкому Ради народних депутатів від 09.12.1997 року № 119 (а.с. 16).
Згідно повідомлення Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області № 0-9-0.331-1907/0/2-26 від 02.04.2026 року (а.с. 15), відповідно до інформації, наданої відділом № 1 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління встановлено, що у місцевому фонді документації із землеустрою та оцінки земель Відділу за кодом 1997МФ141ФТЛ000005 обліковується Проект роздержавлення і приватизації земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Палагицької сільської ради Івано-Франківської області. Відповідно до «Списку громадян, що мають право на отримання земельних сертифікатів/працівники спілки селян «Золотий колос» с. Локітка Палагицької сільської Ради народних депутатів» під номером 40 значиться ОСОБА_2 (батько позивача) та під номером 42 ОСОБА_3 (мати позивача), розмір земельних часток (паїв) яких складає 17,32 умовних каастрових гектарів. 
Із вищевказаного документу вбачається, що ОСОБА_2 (батько позивача) та ОСОБА_3 (мати позивача) мали право на земельну частку (пай) в розмірі по 17,32 в ум.кад.га кожен, яка розташована на території Палагицької сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області.
У Постанові Верховного Суду від 23.09.2021 року у справі №563/1407/19 зазначено, що статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.
Відповідно до статті 2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особа набуває право на земельний пай за наявності таких умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.
Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин ЗК України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».
Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
З аналізу зазначених норм права можна зробити висновок про те, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Відповідно до Архівного витягу з рішення 18 сесії 21 демократичного скликання Палагицької сільської Ради народних депутатів с. Палагичі Тлумацького району від 29.12.1993 року «Про передачу земель у приватну власність громадянам», виданого архівним відділом № 4 Івано-Франківської районної державної адміністрації № 549/01-20 від 26.03.2026 року (а.с. 17) ОСОБА_2 (батько позивача) передано у приватну власність безоплатно дві земельні ділянки загальною площею 0,85 га, а саме для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га, для ведення особистого підсобного господарства площею 0,60 га.
Згідно абз. 2 п.1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документаціїі з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (намісцевості).
Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
В силу ст. 80 ЗК України, суб`єктами права власності на землю є зокрема, громадяни на землі приватної власності.
Згідност. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: (а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; (б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; (в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; (г) прийняття спадщини; (ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 116 ЗК України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: (а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; (б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; (в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
В силу ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 
Таким чином дві земельні ділянки в цілому, загальною площею 0,85 га, з якої для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га, для ведення особистого підсобного господарства площею 0,60 га, які були передані у приватну власність безоплатно ОСОБА_2 , входять у спадкову масу після смерті останнього.
Батьки позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_7 з 04.02.1951 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 00050708527 від 17.04.2025 року (а.с. 21). 
Позивач ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 і її батьками були ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 20). 24.04.1991 року ОСОБА_9 (позвач) уклала шлюб з ОСОБА_10 та після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище « ОСОБА_11 », що підтверджується копіє свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 20 зворот).
Сестра позивача ОСОБА_12 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 і її батьками були ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 19). 16.09.1972 року ОСОБА_12 (сеста позивача) одружилася з ОСОБА_13 та після реєстрації одруження їй присвоєно прізвище « ОСОБА_14 », що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 19).
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 (мати позивача), ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 (батько позивача), а ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_15 (сестра позивача), що підтверджується копіями свідоцтв про смерть (а.с. 18, 19 зворот). 
Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.), який діяв на момент смерті спадкодавця – ОСОБА_3 (мати позивача), для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном чи подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. 
ОСОБА_2 (батько позивача) прийняв спадщину за законом після смерті дружини ОСОБА_3 , оскільки вступив в управління спадковим майном, проживали разом, вели спільне господарство, проводив похорон померлої дружини, що підтверджується довідкою Палагицького старостинського округу Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 171 від 16.04.2025 року (а.с. 23). 
Згідно відповідей приватних нотаріусів Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Водославської Н.В. № 217/01-16 від 07.05.2026 року (а.с. 39) та ОСОБА_16 № 136/01-16 від 11.05.2026 року (а.с. 40), Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 181/01-16 від 12.05.2026 року (а.с. 42), спадкова справа після смерті ОСОБА_3 (мати позивача) не заводилась. 
В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини після смерті спадкодавця вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. 
Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 81249163 від 21.05.2025 року, в Спадковому реєстрі відсутні відомості про відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_2 (батько позивача), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 26).
Згідно відповідей приватних нотаріусів Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Водославської Н.В. № 217/01-16 від 07.05.2026 року (а.с. 39) та ОСОБА_16 № 136/01-16 від 11.05.2026 року (а.с. 40), Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 182/01-16 від 12.05.2026 року (а.с. 41), спадкова справа після смерті ОСОБА_2 (батько позивача) не заводилась. 
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 та ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.
Після смерті ОСОБА_2 (батько позивача) позивач ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 (батькко позивача), однак отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що не підтверджено факт її постійного проживання як спадкоємця, із спадкодавцем ОСОБА_2 (батько позивача) на час відкриття спадщини, що підтверджується листом-повідомленням приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. № 205/01-16 від 21.05.2026 року (а.с. 25). 
Для звернення в нотаріальну контору із заявою на оформлення спадщини за законом позивачу необхідно представити документи, які б підтверджували, що вона постійно проживала однією сім`єю з спадкодавцем – ОСОБА_2 (батько позивача) по день його смерті по АДРЕСА_1 . Відповідно до довідки Палагицького старостинського округу № 17 Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 89 від 11.03.2026 року (а.с. 24) ОСОБА_2 був постійним жителем с. Локітка Івано-Франківського району Івано-Франківської області та на день смерті був зареєстрований та проживала за адресою: АДРЕСА_1 . На день смерті ОСОБА_2 (батько позивача) за вищевказаною адресою проживала його дочка ОСОБА_1 (позивач) без реєстрації місця проживання.
Також про факт спільного проживання ОСОБА_1 (позивач) разом з ОСОБА_2 (батько позивача) з грудня 2004 року по день його смерті ствердили свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
У зв`язку з тим, що на час відкриття спадщини у ОСОБА_17 (позивач) відсутні документи на підтвердження її постійного проживання разом зі спадкодавцем – ОСОБА_2 (батько позивача), вона не може оформити право власності на спадкове майно на своє ім`я.
Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. 
Оцінивши наявні у справі докази, враховуючи, що цей факт дійсно має для позивача юридичне значення, суд приходить до висновку про доведеність факту спільного проживання позивача зі спадкодавцем, оскільки він дійсно має для позивача юридичне значення, так як зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. 
Нормами статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог.
У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити.
Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
У зв`язку з відсутністю на час складання рішення клопотання позивача, питання про повернення судового збору не вирішується. 
На підставі ст.ст. 548, 549, 553 ЦК України (в редакції 1963 р.), ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1223, 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), ст. 80, 81, 116 ЗК України, керуючись ст. ст. 13, 82, 142, 206, 263-265, 268, 273, 293, 315, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити. 
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованою по АДРЕСА_2 , жителькою в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 :
- право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 ;
- право власності на земельну частку (пай) розміром 17,32 в умовних кадастрових гектарах, у землі, яка перебуває у колективній власності спілки селян «Золотий колос», що в с. Локітка Тлумацького району Івано-Франківської області, що належало матері ОСОБА_3 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 ;
- право власності на земельну частку (пай) розміром 17,32 в умовних кадастрових гектарах, у землі, яка перебуває у колективній власності спілки селян «Золотий колос», що в с. Локітка Тлумацького району Івано-Франківської області, що належало батьку ОСОБА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 ;
- право на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки площею 0,85 га, для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства, яка рішенням 18 сесії 21 демократичного скликання Палагицької сільської Ради народних депутатів с. Палагичі Тлумацького району від 29 грудня 1993 року, прийнятого на підставі Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року, була передана батькові, ОСОБА_2 , у приватну власність безоплатно, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , та проведення державної реєстрація цієї земельних ділянок, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий	Н. І. ЛУЩАК	

Повне судове рішення складено «20» липня 2026 року.