05.06.2026 
Справа № 331/6724/24
Провадження № 2/331/229/2026

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2026 року м. Запоріжжя

Олександрівський районний суд міста Запоріжжя у складі 
головуючого судді: Антоненко М.В. 
при секретарі: Волотко М.П.

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-я особа: Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація служби у справах дітей та сім`ї про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

07 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , 3-я особа: Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація служби у справах дітей та сім`ї про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_2 від якого має дитину, яка проживає разом із ним. 
На підставі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17.02.2021 року (номер справи № 310/7909/20) шлюб було розірвано. 
У 2022 році ОСОБА_1 з його сином через військову агресію з боку рф були вимушені виїхати з місця постійного проживання з м. Бердянськ, Запорізької області і проживають у м. Київ, що підтверджується довідками ВПО. 
Звертає увагу суду на те, що матір дитини фактично самоусунулась від виховання дитини ще з 2018 року. 
На теперішній час мати дитини перебуває у м. Бердянськ. Спілкуватись із дитиною не хоче. 
Зазначає, що проживаючи у м. Бердянську, позивач ОСОБА_1 вже готував документи на позбавлення батьківських прав відповідачку ОСОБА_2 .. Так, він звернувся до Служби у справах дітей м. Бердянська, Запорізької області та отримав Акт обстеження умов проживання від 29.09.2020 року. Відповідно до цього Акту дитина проживала з Позивачем. 
Також, Позивач звернувся до суду із заявою про стягнення аліментів з Відповідачки. 
Так, відповідно до розрахунку заборгованості із сплати аліментів від 21.10.2024 року, Відповідачка має заборгованість у розмірі 64649.02 грн., але Позивач не встиг звернутись до суду із позбавленням батьківських прав, оскільки почалась збройна агресія з боку рф. 
Зазначає, що фактично забезпечує і виховує дитину він. 3 Інших родичів, які можуть взяти на піклування сина не має. 
Дитина повністю забезпечена усім необхідним для її розвитку. 
Зазначає, що він створив усі умови для розвитку дитини. З усього вбачається, що Відповідачка життям і здоров`ям сина не цікавиться. У навчанні та вихованні дитини участі не бере, батьківські збори не відвідує. 
Позивачем створені всі належні умови для нормального проживання дитини, яка має все необхідне для фізичного, морального, духовного, культурного розвитку, відпочинку, виховання. 
Жодних об`єктивних даних, які б вказували на наявність перешкод у вихованні Відповідачем її неповнолітньої дитини, не має. Також відсутні об`єктивні дані, які б вказували на те, що Відповідачка намагається виконувати батьківські обов`язки. 
Відповідачка вкрай формально ставиться до необхідності виконання обов`язку щодо утримання дитини, що також підтверджується доказами. 
Позивач листом 17.10.2024 року звернувся до Третьої особи задля отримання Акту обстеження умов проживання дитини та надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав. 
Листом від 29.10.2024 року Позивач отримав відмову у отриманні таких документів та рекомендацію звернутись до суду. 
У відповідності до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. 
Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. 
Пунктом 2 частини 164 СК України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. 
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 
Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику Документ сформований в системі «Електронний суд» 06.11.2024 4 застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. 
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. 
Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. 
В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. 
З наданих суду доказів вбачається, що мати неповнолітньої дитини ухилилась від виконання своїх обов`язків, оскільки ОСОБА_2 взагалі не приймає участі у вихованні свого сина, не цікавиться станом його здоров`я, духовним та фізичним розвитком, матеріально не забезпечує. 
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінити як свідоме ухилення ОСОБА_2 від виховання свого сина, що є винною поведінкою матері в розумінні вимог вказаних норм матеріального права. 
Враховуючи вищевикладене, просить суд позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
24 грудня 2024 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій визначив справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання на 10 березня 2025 року на 10:00 годин.
15 квітня 2025 року до суду надійшов висновок Деснянської районної в місті Києві Державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача.
09 травня 2025 року суд постановив ухвалу про призначення справи до судового розгляду по суті на 09.09.2025 на 09:00 год.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився. Від його представника адвоката Розума О.В. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позов просить задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. 
Відповідач ОСОБА_2 у судові засідання не з`являлась, причини неявки суду не повідомила, хоча про дату, час і місце їх проведення була повідомлена належним чином. Відзив на позовну заяву відповідач не подала.
У судове засідання представник Деснянської районної в місті Києві Державної адміністрації до початку судового розгляду подав суду заяву про розгляд справи без його участі.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки відповідачка ОСОБА_2 належним чином була повідомлена про дату, час і місце судових засідань, не з`явилась в судове засідання без повідомлення причин, не подала відзив, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, то суд постановив провести заочний розгляд справи.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи та всебічно і повно з`ясувавши її фактичні обставини, суд установив таке.
Позивач ОСОБА_1 з 09.08.2008 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 423.
Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 від 01.02.2011 року.
Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17.02.2021 року (номер справи № 310/7909/20) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволено повністю. Шлюб, зареєстрований 09 серпня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 423, - розірвано.
02.11.2020 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області було винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 28.10.2020 р., до досягнення дитиною повноліття.
відповідно до розрахунку заборгованості із сплати аліментів від 21.10.2024 року, відповідачка ОСОБА_2 має заборгованість у розмірі 64649.02 грн.
У 2022 році ОСОБА_1 з його сином ОСОБА_3 через військову агресію з боку рф були вимушені виїхати з місця постійного проживання з м. Бердянськ, Запорізької області та переїхати до м. Київ.
У довідках № 3003-5003100880 від 24.01.2024 року та № 3003-5003100469 від 24.01.2024 року зазначено, що позивач ОСОБА_1 та його син ОСОБА_3 мешкають разом за адресою: АДРЕСА_4 .
Як слід з матеріалів справи ОСОБА_3 знаходиться на обліку у сімейного лікаря-педіатра КНП «ЦПСМД № 1» Деснянського району м. Києва, Амбулаторія загальної практики сімейної медицини № 3 ОСОБА_4 .
Відповідно до довідки директора школи І-ІІІ ступенів № 276 Деснянського району м. Києва Надії Бердичевської ОСОБА_3 дійсно навчається у 7-А класі школи І-ІІІ ступенів № 276 Деснянського району м. Києва за комбінованою формою навчання.
У висновку Деснянської районної в місті Києві Державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав від 10.04.2025 вказано наступне:
«Батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які перебували у шлюбі між собою в період з 09.08.2008 по 20.03.2021 (рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17.02.2021 по справі №310/7909/20).
Зі змісту пояснень, наданих ОСОБА_1 вбачається, що він свої позовні вимоги підтримує та просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 , 2011 року народження. Свої позовні вимоги він обґрунтовує тим, що після розірвання шлюбу у 2021 році дитина фактично залишилась проживати з ним у місті Бердянськ. З тих пір мати дитиною не опікується і не допомагає фінансово. У квітні 2022 року, у зв`язку з повномасштабним вторгненням вони із сином переїхали до Києва. ОСОБА_5 відвідує місцеву школу та має декларацію із лікарем педіатром за місцем ю проживання. За останньою відомою йому інформацією мати залишилась проживати в місті Бердянськ. Останні 5 років мати не підтримує зв`язок із сином та не підтримує дитину матеріально. Наразі він одноособово виховує та утримує дитину.
Батько та дитина мають статус внутрішньо переміщених осіб, місце проживання яких зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 . Фактичне місце проживання/перебування дитини та батька значиться за адресою: АДРЕСА_4 .
Наразі вони проживають за адресою: АДРЕСА_5 , на підставі договору оренди.
За адресою місця проживання дитини та батька спеціалістом Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації спільно з фахівцем із соціальної роботи Деснянського районного в місті Києві центру соціальних служб, було проведено обстеження житлово-побутових умов проживання, та з`ясовано, що в дитини є окрема кімната, спальне ліжко, робочий стіл, шафа для одягу. Дитина забезпечена підручниками та шкільним приладдям, одягом та взуттям відповідно до віку дитини.
ОСОБА_1 має самостійний дохід. З місця роботи характеризується позитивно.
Відповідно до інформації, наданої спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів № 276 Деснянського району міста Києва ОСОБА_3 за час навчання у школі зарекомендував себе позитивно. Батько цікавиться навчанням дитини та відповідально ставиться до його виховання. Хлопчик завжди охайний і забезпечений всім необхідним. Про маму дитина не розповідає. До школи вона ніколи не приходила і не телефонувала. Ніякої інформації про маму школа не має.
Відповідно до інформації, наданої Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Деснянського району міста Києва дитина обслуговується в даному медичному закладі. Турбується про здоров`я дитини і супроводжує її на прийом батько ОСОБА_1 .
Мати дитини, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до відповіді Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_2 в розшуку, як безвісти зникла особа не перебуває.
Старша донька ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_6 надала до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації пояснення, відповідно до яких зазначила, що останній раз вона спілкувалась з матір`ю коли телефонувала бабусі по лінії матері десь у серпні 2024 року. Особисто вона бачила матір приблизно 4 роки тому. За останньою відомою їй інформацією мати проживає разом зі співмешканцем з яким вони постійно вживають алкоголь.
Малолітній ОСОБА_3 надав до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації пояснення, відповідно до яких зазначив, що останній раз він бачив маму 5 років назад. Живе він з татом. Пам`ятає як бабуся мами дарувала йому подарунки. Як виглядає мама він пам`ятає.
Відповідно до інформації, наданої Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) станом на 21.10.2024 у ОСОБА_2 наявна заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 64 649,02 грн. (ВП № 64930320).
03.04.2025 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації розглядалось питання щодо надання до суду висновку про доцільність або недоцільність позбавлення батьківських прав матері, ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На засіданні комісії були присутні батько, ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_3 , 2011 року народження.
Батько, ОСОБА_1 на засіданні комісії повідомив, що свої позовні вимоги він підтримує та просив позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина. Останній раз він бачив матір дитини в місті Бердянськ. На судові засідання вона не являється. За останньою відомою йому інформацією мати дитини до сих пір проживає на тимчасово окупованій території в місті Бердянськ.
Малолітній ОСОБА_3 на засіданні комісії повідомив, що його мати звати ОСОБА_7 . Останній раз бачив її приблизно 5 років назад. Вони з матір`ю не спілкуються і з днем народження вона його не вітає.
Одноголосним рішенням комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації було рекомендовано органу опіки та піклування надати до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав мазері, ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Постановою Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» пунктом 16 роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визначених норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 19, 164 Сімейного кодексу України, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації (протокол від 03.04.2025 року № 06), діючи виключно в найкращих інтересах дитини, Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав матері, ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Правовідносини між учасниками справи пов`язані з невиконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків, тому при вирішенні даної справи застосуванню підлягають, зокрема, норми Конституції України, Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України (далі - СК України) та Закону України «Про охорону дитинства».
Також на підставі ч. 4 ст. 10, ч. 4 ст. 263 ЦПК України і ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права; при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Ч. 3 ст. 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
За приписами ч. 1, 2 ст. 3, ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держава зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів; держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини; батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини; найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Нормами абз. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 1, 2, 6 ст. 12, ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити; виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці; виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону; батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. 
На підставі ч. 6 ст. 7, ст. 141, ч. 2 ст. 157 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї; мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу; той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1-3, 5 ст. 150, ст. 180 СК України).
Згідно зі ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
В абз. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
На цьому неодноразово наголошував і Верховний Суд, зокрема, у постановах від 13.03.2019 у справі № 631/2406/15-ц, від 29.04.2020 у справі № 522/10703/18, від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19, від 29.09.2021 у справі № 459/3411/18, від 26.01.2022 у справі № 203/3505/19, від 13.03.2023 у справі № 215/3495/21, від 17.01.2024 у справі № 735/308/21.
Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини у справі «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, 16.07.2015, та у справі «М.С. проти України», № 2091/13, § 76, 11.07.2017, при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку, цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку, очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини.
Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши кожний доказ окремо на предмет належності, допустимості та достовірності, а також на достатність і взаємозв`язок доказів у сукупності, суд дійшов висновків, що відповідач не виявляє материнської турботи та не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, зокрема: не виявляє інтересу до його внутрішнього стану, не створює умов для отримання ним освіти, не забезпечує його матеріально та належний медичний догляд, що свідчить про умисне ухилення відповідача від виховання дитини та здобуття нею повної загальної середньої освіти, тобто свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками.
Указані обставини є підставами для позбавлення відповідача батьківських прав.
Як зазначено вище, відповідач у судові засідання не з`являлась, не скористалась своїми процесуальними правами учасника справи, зокрема, не подала відзиву на позовну заяву та не надала суду будь-яких належних і допустимих доказів, які б спростували встановлені судом факти.
За таких обставин, з урахуванням наведених норм права та наявних доказів, зокрема висновку Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, з метою захисту прав дитини, суд вважає, що позов є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, то суд зазначає наступне.
За приписами ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з ч. 1, 2, абз. 1 ч. 8, ч. 10 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, наведені у ч. 3 ст. 141 ЦПК України.
Позивач при поданні позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 968,96 грн., що підтверджується відповідним фіскальним чеком.
Тому, задовольняючи позов, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн. 
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 81, 263-268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-я особа: Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація служби у справах дітей та сім`ї про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_4 , витрати зі сплати судового збору в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного рішення суду. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя: М.В. Антоненко