Справа № 420/10849/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Скупінської О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Навчально-методичного центру цивільного захисту та безпеки життєдіяльності Одеської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії
В С Т А Н О В И В:
До Одеського окружного адміністративного суду 14.04.2026 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Навчально-методичного центру цивільного захисту та безпеки життєдіяльності Одеської області, в якій позивач просить суд:
1. Визнати протиправними дії Навчально-методичного центру цивільного захисту та безпеки життєдіяльності Одеської області щодо не виплати ОСОБА_1 , компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків її виплати, на суму не виплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 29.01.2020 року по день фактичного розрахунку індексації грошового забезпечення;
2. Зобов`язати Навчально-методичний центр цивільного захисту та безпеки життєдіяльності Одеської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків її виплати, на суму не виплаченої індексації грошового забезпечення за період за період з 01.01.2016 по 17.03.2026 року по день фактичного розрахунку індексації грошового забезпечення згідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.
В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він проходив службу у Навчально-методичному центрі цивільного захисту та безпеки життєдіяльності Одеської області та 26 серпня 2022 року наказом ДСНС України №494 звільнено зі служби цивільного захисту. При цьому, за період з 01.01.2016 по 19.07.2022 не була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення у повному обсязі, а виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.02.2026 по справі № 420/17722/25 відповідачем було проведено нарахування та 17.03.2026 виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 29.01.2020, що підтверджується випискою з карткового рахунку. При фактичному нарахуванні у розмірі 81 330 грн + 59 836 грн, що дорівнює = 141 166 грн, але фактично було виплачено 116 842, 87 грн, що свідчить про утримання податку на доходи фізичних осіб та підлягає компенсуванню у відповідності з пунктом 168.5 статті 168 Податкового Кодексу України. Однак при здійсненні нарахування та виплати Відповідач також не зробив компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати Позивачу.
За приписами пунктів 3, 5 та 6 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.
Ухвалою судді від 16.04.2026 постановлено позовну заяву залишити без руху, встановивши 10-денний строк для усунення недоліків, шляхом надання до суду оформленої належним чином позовної заяви, відповідно до п.2 ч.5 ст.160 КАС України, в якій має бути зазначено поштового індексу та РНОКПП позивача.
22.04.2026 від позивача надійшла заява (вх. №43356/26) про усунення недоліків.
Ухвалою судді від 23.04.2026 постановлено прийняти до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрити провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
30.04.2026 від представника відповідача НМЦ ЦЗ та БЖД Одеської області надійшов відзив (вх. №46350/26), в якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог.
У вказаному відзиві представник відповідача зазначив, що порядок виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу визначений Постановою Кабінету «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704 та наказом МВС України від 20 липня 2018 року № 623, якими не передбачено нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Оскільки нарахування та виплата грошового забезпечення відбувається в одному розрахунковому періоді (без створення заборгованості та затримки на один і більше календарних місяців), то підстави для нарахування і виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у Відповідача відсутні.
Судом встановлено, що надана виписка з карткового рахунку підтверджує, що вказана виплата здійснена на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.02.2026 по справі №420/33857/25 та від 05.02.2026 у справі №420/17722/25.
Ухвалою суду від 29.06.2026 постановлено повторно витребувати від Навчально-методичного центру цивільного захисту та безпеки життєдіяльності Одеської області довідку-розрахунок виплачених коштів по рішенню Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/17722/25 на користь ОСОБА_1 .
01.07.2026 від представника відповідача надійшла заява (вх. №ЕС/73774/26) про долучення витребуваних доказів.
Інших заяв по суті станом на момент розгляду справи до суду не надходило.
Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.
ОСОБА_1 проходив військову службу у Навчально-методичному центрі цивільного захисту та безпеки життєдіяльності Одеської області, що не заперечується відповідачем та підтверджується витягом із наказу Державної служби України з надзвичайних ситуацій (по особовому складу цивільного захисту) №494 від 26.08.2022, про звільнення ОСОБА_1 .
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05.02.2026 по справі №420/17722/25 зобов`язано Навчально-методичний центр цивільного захисту та безпеки життєдіяльності Одеської області: 
- нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. індексацію грошового забезпечення із застосуванням місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення, січень 2008 року із врахуванням раніше виплачених сум та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 р. № 44;
- нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну фіксовану індексацію у розмірі 2216 (дві тисячі двісті шістнадцять) грн. 25 коп. за період з 01.03.2018 р. по 28.01.2020 р. у загальному розмірі 50759 (п`ятдесят тисяч сімсот п`ятдесят дев`ять) грн. 27 коп. відповідно до вимог абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 р. № 44.
На виконання рішення суду у справі №420/33857/25 та рішення у справі №420/17722/25 НМЦ ЦЗ та БЖД Одеської області 17.03.2026 на картку НОМЕР_1 перераховано грошові кошти у розмірі 116842,87 грн. Призначення платежу: 1006280; 2112; Виплата індексації ГЗ ОСОБА_1 зг. ріш окруж.адм.суду по спр. №420/33857/25 від 04.02.26р за пер.29.01.20 по31.12.20р., N420/17722/25 від 05.02.26р.за пер.01.01.16 по 28.02.18р. Згідно заяви №960/144 від 27.02.26р.
При цьому позивач вважає, що відповідач має нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого належного грошового забезпечення за весь час затримки виплати 01.01.2016 по день фактичної виплати коштів, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
При цьому, позивач просить виплатити компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушення строків її виплати на суму не виплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 20.01.2020, однак долучена виписка з карткового рахунку підтверджує, здійснення виплати на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.02.2026 у справі №420/17722/25, а також і на виконання рішення суду від 04.02.2026 по справі №420/33857/25.
На виконання ухвали суду долучено довідки №1 розрахунку індексації за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року при базовому місяці січень 2008 року згідно рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.02.2026 по справі №420/17722/25 та довідки №2 індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 28.01.2020 року (фіксована індексація у сумі 2216,25 грн, (в місяць)) відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.03.2026 по справі 420/17722/25, що підтверджує суму перерахованих коштів.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Питання, пов`язані зі здійсненням виплати компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000р. №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ).
Стаття 1 Закону №2050-ІІІ передбачає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Відповідно до статті 2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.
Відповідно до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
У розумінні Закону №2050-ІІІ заробітна плата (грошове забезпечення) є доходом громадянина, вона не носить разового характеру навіть у випадку її присудження за рішенням суду.
При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Використане у статтях 3, 4 Закону №2050-ІІІ формулювання доводить, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, та означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
З метою реалізації Закону №2050-ІІІ Кабінет Міністрів України постановою від 21.02.2001р. №159 затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, відповідно до пункту 2 якого компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.
Отже, пункти 1, 2 Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
Відповідно до пункту 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексі інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Верховний Суд у постанові від 13.01.2020р. у справі №240/11882/19 дійшов висновку, що зміст і правова природа спірних правовідносин, у розумінні положень статей 1-3 Закону №2050-ІІІ, дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Тому у випадку не нарахування та не виплати відповідачем сум грошового забезпечення, позивач має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови покладення на відповідача відповідним нормативно - правовим актом або судовим рішенням обов`язку здійснити виплату належних сум.
Як встановлено матеріалами справи, 17.03.2026 на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.02.2025 у справі №420/17722/25 відповідачем виплачено на користь позивача кошти у сумі 116842,87 грн, індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 та з 01.03.2018 по 28.01.2020.
Таким чином, позивач набув право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.
Слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи, у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Отже, основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Водночас, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Зазначені обставини свідчать про наявність правових підстав для компенсації позивачу втрати частини доходів.
При цьому зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону №2050-ІІІ, окремих положень Порядку №159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18 грудня 2018 року у справі №816/301/16, від 04 квітня 2019 року у справі №159/1615/17, від 30 вересня 2020 року у справі №2-а-1/11 та від 31 серпня 2021 року у справі №264/6796/16-а.
Суд відхиляє доводи відповідача про відсутність підстав для нарахування у спірному випадку компенсації втрати частини доходу з огляду на те, що затримка виплати допомоги для оздоровлення не підлягає компенсації, так як вказаний вид доходу не охоплюється Законом №2050-ІІІ та Порядку №159.
Як вже було зазначено, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) і компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Тобто, за наявності визначених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» умов, присуджена за рішенням суду сума підлягає компенсації у тому ж самому порядку, якщо ці умови настали у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду.
З наведеного слідує, що коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду. А отже, визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів.
Підсумовуючи вищевикладене, оскільки кошти у сумі 287659,71 грн, що були присудженою позивачу сумою перерахованої індексації грошового забезпечення у 2016 - 2018 та з 2018-2022 роках, виплачені на виконання судового рішення від 24.02.2025 у справі №420/36224/24 лише 09.07.2025, то у даній справі встановлено порушення строків виплати позивачу індексації грошового забезпечення.
При цьому, норми Закону України № 2050-ІІІ і Порядку № 159 свідчать про відсутність обов`язку громадянина додатково звертатися до органу за виплатою компенсації втрати частини доходу.
Аналіз положень статей 1, 2, 4 Закону України №2050-ІІІ дає підстави для висновку, що ними фактично встановлено (визначено) обов`язок відповідного підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання (у цьому випадку - пенсійного органу) у разі порушення встановлених строків виплати доходу (в тому числі, пенсії) громадянам провести їх компенсацію (нарахувати та виплатити) у добровільному порядку разом із відповідною несвоєчасною проведеною виплатою перерахованої пенсії.
Відмова відповідача у виплаті компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розумінні статті 7 Закону України № 2050-ІІІ не обов`язково має висловлюватися через ухвалення окремого акта індивідуальної дії, оскільки це не передбачено законодавством.
Зазначену норму варто тлумачити у її системному зв`язку з нормами статей 2-4 Закону України № 2050-ІІІ, які визначають, що компенсація втрати частини доходів через порушення строку їх виплати повинна нараховуватись одночасно з виплатою заборгованості.
Відповідно, не виплата компенсації разом із заборгованістю свідчить про відмову виплатити таку відповідно до Закону України № 2050-ІІІ і не потребує оформлення такої окремим рішенням.
Вирішуючи цей спір, судом встановлено, що відповідачем разом із заборгованістю позивачу не виплачено компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а отже допущено протиправну бездіяльність.
За таких обставин, враховуючи вищенаведені правові висновки Верховного Суду, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Частиною 2 статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов слід задовольнити частково.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст.ст. 7, 9, 77, 139, 241-246, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд 
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Навчально-методичного центру цивільного захисту та безпеки життєдіяльності Одеської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Навчально-методичного центру цивільного захисту та безпеки життєдіяльності Одеської області щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати доходу, виплаченого 17.03.2026 на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.02.2026 у справі №420/17722/25.
Зобов`язати Навчально-методичний центр цивільного захисту та безпеки життєдіяльності Одеської області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати доходу, виплаченого 17.03.2026 на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.02.2026 у справі №420/17722/25.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );
Відповідач – Навчально-методичний центр цивільного захисту та безпеки життєдіяльності Одеської області (65007, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 95, код ЄДРПОУ 09576782).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА