УХВАЛА

09 вересня 2026 року 

м. Київ

справа № 990/398/26

адміністративне провадження № П/990/398/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Гончарової І.А.,
суддів: Бившевої Л.І., Ханової Р.Ф., Хохуляка В.В., Юрченко В.П.,
перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (03110, м. Київ, вул. Генерала Шаповала, буд. 9) про визнання протиправними та скасування рішень в частині, зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
31 серпня 2026 року до Верховного Суду як суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ), ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ), ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 ), ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4 ), ОСОБА_5 (далі - ОСОБА_5 ) до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС України, відповідач, Комісія) про визнання протиправними та скасування рішень в частині, зобов`язання вчинити дії.
Ухвалою Верховного Суду від 07 вересня 2026 року роз`єднано позовні вимоги у справі № 990/351/26 (№ П/990/351/26), виділивши в самостійні провадження позовні вимоги, зокрема за позовом ОСОБА_1 до ВККС України про визнання протиправними та скасування рішень відповідача від 03 червня 2026 року № 69/зп-26 в частині затвердження кодованих результатів позивача (код учасника - НОМЕР_1), від 05 серпня 2026 року № 105/зп-26 в частині затвердження декодованих результатів позивача (код учасника - НОМЕР_1) та зобов`язання Комісії поновити участь ОСОБА_1 (код учасника - НОМЕР_1) у доборі на посаду судді місцевого суду, оголошеному рішенням ВККС України від 11 грудня 2024 року № 366/зп-24, з четвертого етапу кваліфікаційного іспиту (виконання практичного завдання зі спеціалізації відповідного суду); на підставі підпункту 5.5.1 пункту 5.5 розділу 5 Положення про порядок складання кваліфікаційного іспиту та методику оцінювання кандидатів, затвердженого рішенням ВККС України від 19 червня 2024 року № 185/зп-24, прийняття рішення про затвердження складу екзаменаційної комісії для повторної перевірки практичних завдань зі спеціалізації місцевого загального суду, виконаного ОСОБА_1 (код учасника - НОМЕР_1, дата виконання 28 жовтня 2025 року), без участі осіб, які здійснювали первинне оцінювання цієї роботи, та за результатами перевірки вказаного практичного завдання прийняття рішення в порядку пункту 6.1 розділу 6 зазначеного Положення; у разі встановлення судом неможливості проведення повторної перевірки та оцінювання виконаного ОСОБА_1 (код учасника - НОМЕР_1) практичного завдання із дотриманням принципу анонімності - зобов`язання ВККС України визнати нечинним практичне завдання, виконане ОСОБА_1 (код учасника - НОМЕР_1), та визначення нової дати виконання ним практичного завдання четвертого етапу кваліфікаційного іспиту в межах добору, оголошеного рішенням ВККС України від 11 грудня 2024 року № 366/зп-24, з подальшим прийняттям рішення у порядку пункту 6.1 розділу 6 зазначеного Положення, присвоївши такій новий єдиний унікальний номер та номер провадження. 
Одночасно у позові ОСОБА_1 просить поновити йому строк на звернення до суду з цим позовом у частині позовних вимог щодо оскарження рішення Комісії від 03 червня 2026 року № 69/зп-26. На обґрунтування цього посилається на те, що оспорюване рішення прийняте 03 червня 2026 року, однак оприлюднений додаток з кодованими результати містив лише код позивача та його підсумковий бал, натомість інформації щодо поелементних оцінок чотирьох членів екзаменаційної Комісії № 5 такий не містив. Натомість екзаменаційну відомість щодо практичного завдання ОСОБА_1 сформовано 11 серпня 2026 року та лише після її отримання він зміг, зокрема встановити фактичні компоненти порушення його прав, комплексно оцінити дії екзаменаційної комісії та сформулювати свої позовні вимоги.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
За змістом частини третьої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до суду у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України під час процедури проведення добору кандидатів на посаду судді, конкурсу на посаду судді чи призначення на посаду судді відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлюється місячний строк (частина восьма статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Установлення процесуальних строків законом і судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.
З аналізу зазначених законодавчих норм випливає, що у випадку, коли особа вважає, що її права під час процедури проведення конкурсу на посаду судді відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», вона має право звернутися до суду в більш стислі строки, ніж на загальних підставах. Звернення до суду з пропуском цього строку, за відсутності поважних причин, позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлене специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Частиною шостою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Відповідно до частини першої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Отже, згідно із зазначеними нормами, законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення його прав, а й з об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.
Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.
Якщо цей день встановити точно неможливо, то його строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому слово «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Норми Кодексу адміністративного судочинства України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
Поняття «поважні причини пропуску процесуальних строків» є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
Суд зауважує, що норми Кодексу адміністративного судочинства України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводити ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку звернення до суду.
Отже, Суд перевіряє обставини пропуску строку на підставі клопотання особи, в якому наведено поважність причин такого строку та наданих нею доказів, яким може бути надано відповідну правову оцінку Судом.
При цьому під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Як випливає з матеріалів позовної заяви, позивач звернувся до Верховного Суду з вимогою, серед іншого, визнати протиправним та скасувати рішення Комісії від 03 червня 2026 року № 69/зп-26 - через підсистему «Електронний суд» 31 серпня 2026 року, тобто з пропуском місячного строку звернення до адміністративного суду.
У заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду позивач стверджує, що оспорюване рішення прийнято 03 червня 2026 року, однак оприлюднений додаток з кодованими результати містив лише його код та його підсумковий бал, натомість інформації щодо поелементних оцінок чотирьох членів екзаменаційної Комісії № 5 такий не містив. Екзаменаційну відомість щодо практичного завдання ОСОБА_1 сформовано 11 серпня 2026 року та лише після її отримання він зміг, зокрема встановити фактичні компоненти порушення його прав, комплексно оцінити дії екзаменаційної комісії та сформулювати свої позовні вимоги.
Оцінивши наведені позивачем доводи щодо необхідності поновлення строку звернення до суду, Суд приходить до висновку про їх непереконливість із огляду на таке.
Як зазначалося вище, поважними причинами пропуску процесуального строку можуть бути лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та унеможливлюють своєчасне звернення до суду. 
У Суду не виникає сумнівів щодо обізнаності позивача про наявність оскаржуваного рішення ще у червні 2026 року.
Разом з тим позивач не оскаржував до суду рішення Комісії від 03 червня 2026 року № 69/зп-26 в межах строку, визначеного Кодексом адміністративного судочинства України для такої категорії справ. 
Так, суд вважає наведене позивачем обґрунтування клопотання про поновлення строку недостатнім, оскільки саме по собі посилання на отримання 11 серпня 2026 року екзаменаційної відомості та поелементних оцінок не пояснює, яким чином їх відсутність перешкоджала позивачу своєчасно звернутися до суду, зважаючи на те, що про оскаржуване рішення та визначений ним підсумковий бал позивачу було відомо ще у червні 2026 року. 
Позивачем не конкретизовано, які саме обставини щодо порушення його прав він не міг встановити до отримання зазначеної відомості та яким чином її зміст вплинув на можливість сформулювати предмет і підстави позову. 
Таким чином, в порушення вимог частини шостої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України позивач до позовної заяви не додав обґрунтоване клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин пропуску строку.
Відповідно до частини першої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Враховуючи викладене, зважаючи, що позовна заява ОСОБА_1 подана поза межами строку звернення до суду та не містить обґрунтованого клопотання про його поновлення, останню слід залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення встановленого судом недоліку шляхом подання до суду обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовом та доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку. 
Керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 169, 171 Кодексу адміністративного судочинства України,
ПОСТАНОВИВ:
Визнати неповажними підстави пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними та скасування рішень в частині, зобов`язання вчинити дії.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії залишити без руху. 
Встановити для усунення зазначених в цій ухвалі недоліків десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали.
Роз`яснити позивачу, що у разі неусунення цих недоліків позовної заяви у встановлений судом строк, заява буде повернута з підстав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

І.А. Гончарова
Л.І. Бившева 
 Р.Ф. Ханова 
 В.В. Хохуляк 
 В.П. Юрченко ,
Судді Верховного Суду