Справа № 161/11972/26 
Провадження № 2/161/6223/26

ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2026 року Луцький міськрайонний суд Волинської області
в складі:головуючої – судді Плахтій І.Б.
з участю секретаря судових засідань – Маєвської Х.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

03 червня 2026 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 лютого 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем був укладений кредитний договір №28.02.2025-100002274, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 10000 грн. на умовах строковості, платності і поворотності. Відповідачем у справі були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору на суму 4000 грн. від 30.03.2025 року, на суму 4000 грн. від 30.04.2025 року, на суму 4000 грн. від 31.05.2025 року, на суму 1700 грн. від 02.07.2025 року, на суму 1550 грн. від 01.08.2025 року, на суму 1550 грн. від 01.09.2025 року, на суму 1500 грн. від 02.10.2025 року, на суму 2000 грн. від 14.11.2025 року. Посилаючись на те, що позичальник неналежним чином виконує взяті на себе зобов`язання по своєчасному погашенню заборгованості за кредитом, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором у загальному розмірі 8050 грн., з яких: 8000 грн. – тіло кредиту; 50 грн. – проценти, а також судові витрати.
19 червня 2026 року від відповідачки ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого остання зазначає, що з позовними вимогами в частині розміру заборгованості не погоджується. Не заперечує факт отримання кредитних коштів та наявність кредитних зобов`язань перед позивачем. Разом з тим, вважає, що заявлена до стягнення сума є завищеною та підлягає зменшенню, оскільки значна частина нарахованих відсотків та платежів фактично вже перекриває тіло кредиту. У зв`язку з цим стягнення повної заявленої суми є неспівмірним та таким, що не відповідає принципам добросовісності, розумності та справедливості. Також, звертає увагу суду на необхідність врахування фактично сплачених нею коштів за кредитним договором при визначенні остаточного розміру заборгованості. На підставі викладеного, просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю або, як альтернативу, зменшити розмір заявленої до стягнення заборгованості до обґрунтованого та справедливого розміру з урахуванням фактично сплачених коштів. У разі якщо суд дійде висновку про задоволення позовних вимог, просить врахувати її матеріальне становище та надати можливість виконання рішення суду шляхом розстрочки його виконання, а саме — дозволити сплату заборгованості рівними частинами (орієнтовно протягом 5 платежів), що забезпечить реальне та добровільне виконання рішення без надмірного фінансового навантаження.
17 липня 2026 року представник позивача подала відповідь на відзив, відповідно до якого просила позов задовольнити у повному обсязі.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, у прохальній частині заяви просив розглядати справу у його відсутності.
Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилась, про день, час, місце розгляду справи повідомлялась судом за останньою відомою адресою реєстрації судовим повідомленням/повісткою з рекомендованим повідомленням, які повернуті суду без вручення, причини неявки суду не повідомила.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв?язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
З матеріалів справи судом встановлено, що 28 лютого 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №28.02.2025-100002274, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 10000 грн., зі сплатою відсотків у розмірі 1 % на день та строком кредитування 217 днів.
Згідно з п. 5 Договору продовження (лонгація, пролонгація) строку кредитування/строку виплати кредиту/ строку договору не передбачена. У Позичальника відсутнє право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати кредиту та/або строку договору, установлених договором.
Відповідно до п. 8, 7 кредитного договору Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі – "Комісія за надання", "Комісія"; економічна сутність – плата за надання Кредиту) – 9% від суми Кредиту та дорівнює 900 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно Графіку платежів. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості (надалі – "Комісія за обслуговування", "Комісія") – 900 грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується Кредитором та обліковується в перший день кожного з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно Графіку платежів. Комісія за обслуговування встановлюється (економічна сутність) за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено Кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До Комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які Кредитодавець зобов`язаний надавати Позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит.
Кредитний договір №28.02.2025-100002274 від 28 лютого 2025 року підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який був власноручно введений відповідачем для електронного підпису. Зазначений підпис підтверджує, що відповідач ознайомився та погодився з усіма умовами договору. 
ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит на умовах та у розмірі, встановленому договором, що підтверджується інформацією про переказ коштів від 28 травня 2026 року за допомогою платіжної системи iPAY в сумі 10000 грн. 
Судом встановлено, що у порушення норм закону та умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала.
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість за кредитним договором становить 8050 грн., з яких: 8000 грн. – тіло кредиту; 50 грн. – проценти.
Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.
Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов?язків є у тому числі договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов?язкові реквізити документа.
Згідно з ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа.
Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. ч. 3, 4, 7, 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно приписів ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
ТзОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №28.02.2025-100002274 від 28 лютого 2025 року в електронному вигляді. На підставі цього договору відповідачка отримала кредитні кошти в розмірі 10000 грн., однак їх не повернула.
Заборгованість відповідачки перед позивачем за кредитним договором становить розмірі 8050 грн., з яких: 8000 грн. – тіло кредиту; 50 грн. – проценти.
Разом з тим, суд не приймає до уваги доводи відповідачки щодо необхідності врахування сплачених нею коштів у рахунок погашення заборгованості, оскільки, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, зазначені платежі вже були враховані при визначенні її розміру.
Отже, позовні вимоги про стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом слід задовольнити.
Крім того, на підставі ч. 1ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме по сплаті судового збору в розмірі 2662, 40 грн.
Також, на підставі п.4 ч.3 ст.133 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на відправку документів поштою в розмірі 123, 78 грн., понесення яких підтверджується квитанцією №2093048 від 01 червня 2026 року.
Щодо клопотання відповідачки про розстрочення виконання рішення суду.
Так, у відзиві на позовну заяву відповідачка у разі задоволення позовних вимог, просила врахувати її матеріальне становище та надати можливість виконання рішення суду шляхом розстрочки його виконання, а саме — дозволити сплату заборгованості рівними частинами (орієнтовно протягом 5 платежів), що забезпечить реальне та добровільне виконання рішення без надмірного фінансового навантаження
Разом з тим, будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставини неможливості виконання рішення у встановленому порядку, відповідачкою суду не надано. Самі по собі посилання на матеріальне становище без належного документального підтвердження не можуть бути підставою для розстрочення виконання судового рішення.
Враховуючи наведене, у задоволенні клопотання відповідачки про розстрочення виконання рішення суду слід відмовити.
Разом з тим, суд вважає необхідним роз?яснити право відповідача на повторне звернення до суду з заявою про розстрочення виконання рішення за умови надання доказів про обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, на підставі ст.ст.11, 526, 610, 626, 627, 639, 1054 ЦК України суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №28.02.2025-100002274 від 28 лютого 2025 року в розмірі 8050 (вісім тисяч п`ятдесят) грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судові витрати, а саме: 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн. 40 коп. судового збору та 123 (сто двадцять три) грн. 78 коп. витрат на відправку документів поштою.
Відмовити у задоволенні клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Волинського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код ЄДРПОУ 37356833.
Відповідач: ОСОБА_1 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Рішення у повному обсязі складено 19 серпня 2026 року.
Суддя Луцького міськрайонного 
суду Волинської області І.Б. Плахтій