Справа № 420/3177/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді – Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області № 155750007004 від 28.11.2025 року про відмову в призначенні пенсії; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання тракториста-машиніста другого класу посвідчення НОМЕР_1 з 10 квітня 1982 року по 02.04.1983 року, стаж роботи з 01.07.1983 року по 01.12.2003 року відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 , повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 22.11.2025 та призначити і виплатити йому пенсію за віком з дня, наступного за днем досягнення пенсійного віку, відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішення ГУ ПФУ про відмову в призначенні пенсії за віком є протиправним і порушує його конституційне право на соціальний захист. Позивач наголошує, що основним документом, який підтверджує його стаж, є трудова книжка, у якій записи не містять перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали їх суть чи перекручували їх зміст, та виконані акуратно, чорнилом, завірені підписом уповноваженої особи та печатками підприємства. Відповідач безпідставно не зарахував до його страхового стажу період навчання на тракториста-машиніста та понад 20 років роботи в колгоспі ім. Т.Г. Шевченка, мотивуючи це тим, що серія і номер бланка трудової книжки нібито не відповідають даті її видачі. Позивач наголошує, що трудова книжка оформлена належним чином, не містить жодних виправлень, усі записи завірені підписами керівництва та печаткою підприємства. Крім того, факт його навчання та роботи повністю підтверджується наданим посвідченням тракториста і відповідними архівними довідками про нарахування заробітної плати та трудоднів.
Ухвалою судді від 16.02.2026 відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін згідно з ст. 262 КАС України.
Відзив на адміністративний позов від відповідача до суду не надійшов, у зв`язку із чим справу розглянуто за наявними матеріалами відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України.
Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з досягненням 60-річного віку, 22.11.2025 звернувся до відділу обслуговування №16 (сервісного центру) Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Заяву позивача було розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
За результатами розгляду заяви відповідач 28 листопада 2025 року прийняв Рішення № 155750007004 про відмову в призначенні пенсії за віком. Копію вказаного рішення разом із розрахунком страхового стажу позивач отримав 02 грудня 2025 року.
Підставою для відмови у призначенні пенсії стало те, що згідно з чинним законодавством необхідний страховий стаж для виходу на пенсію у віці 60 років у 2025 році становить 32 роки, тоді як пенсійний орган розрахував та зарахував позивачу страховий стаж тривалістю лише 17 років, 10 місяців та 26 днів.
Під час обчислення загального стажу відповідач відмовився зарахувати період роботи позивача тривалістю понад 20 років (з 01.07.1983 року по 01.12.2003 року) в колгоспі. Свою відмову пенсійний орган мотивував тим, що бланк наданої трудової книжки серії НОМЕР_2 не відповідає даті її видачі (01.07.1983 року), та вказав на необхідність надання додаткової довідки про відпрацьовані вихододні та довідки про перейменування колгоспу.
Крім того, відповідач не зарахував до страхового стажу позивача період його навчання на тракториста-машиніста (Управління сільського господарства) з 10.04.1982 по 02.04.1983.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню у зв`язку з наступним.
Згідно приписів статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;
починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Згідно пункту 3 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пільгових умовах пенсія за віком призначається: чоловікам, які працюють трактористами-машиністами і безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.
Відмовляючи позивачу у призначенні пенсії відповідач вказав на те, що стаж заявника (ці) становить: 17 р. 10 м. 26 дн. 
Результати розгляду документів, доданих до заяви: не зарахований період роботи з 01.07.1983 по 01.12.2003 в колгоспі по трудовій книжці, оскільки бланк трудової книжки НОМЕР_2 не відповідає даті видачі 01.07.1983. Для підтвердження роботи в колгоспі необхідно надати довідку відпрацьованими вихододнями та інформацією про перейменування колгоспу.
Згідно з ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637. Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки або відсутності у ній необхідних записів, які визначають право на пенсійне забезпечення.
Згідно з вимогами частин 1, 2 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Зазначені положення свідчать про те, що єдиною підставою для не врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника у повному обсязі є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.
З огляду на матеріали справи, до заяви про призначення позивачем було надано трудову книжку серії НОМЕР_2 , яка оформлена належним чином, де зроблено відповідний напис : «дата заповнення 01 липня 1983 року» на бланку трудової книжки замовлення 0-3220-2000. 
Також позивач надав архівну довідку Комунальної установи «Трудовий архів» Роздільнянської міської ради Одеської області від 17 жовтня 2025 року № 392/01-23 де міститься архівна довідка від 17 жовтня 2025 року № 171( заробітна плата), архівну копію від 17 жовтня 2025 року (історична довідка), також надавав посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 де у графі « стаж» записано 10 квітня 1982 року дата закінчення - 2 квітня 1983 року, перший запис у трудовій книжці здійснений 01 липня 1983 року та прийнятий на роботу шофером, тобто протягом трьох місяців після навчання. 

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 , в період з 1980 року по 2003 рік позивач працював у колгоспі ім. Т.Г. Шевченка с. Новоукраїнка Розділнянського району Одеської області, різноробочим, з 10 квітня 1982 року по 2 квітня 1983 року проходив навчання на тракториста-машиніста другого класу; з 1.07.1983 року по 15.05.1984 року (не зараховано стаж понад 20 років) працював шофером у колгоспі ім. Т.Г.. Шевченка; з 15.05.1984 по 27.06.1986 проходив службу в армії, а після звільнення з лав ЗС продовжив працювати у колгоспі ім. Т.Г. Шевченка до 2003 року.
Записи у трудовій книжці виконані та завірені печаткою підприємства та підписами директора і головного бухгалтера. Відповідно до записів трудової книжки вказано роки праці, заробітна платня та відроблені трудодні. Крім того, відповідно до архівної довідки № 171 від 17.10.2025, у фонді № 74-т СЗАТ ім. Т.Г. Шевчека (колгосп ім. Т.Г. Шевченка, КСП ім. Шевченка Т.Г.) Роздільняняського району Одеської області, в результаті пошуку відомостей про заробітну плату гр. ОСОБА_1 за період роботи з 01.07.1983 по 01.12.2003 в книгах обліку розрахунків по оплаті праці виявлено, що він працював повні роки з січня 1993 року по 2003 рік. 
Тобто стаж з 01.02.1983 по 01.12.2003 року не зараховано з посиланнями на те, що бланк трудової книжки не відповідає даті видачі 01.07.1983.
Також не зараховано навчання на тракториста-машиніста за період з 10.04.1982 по 02.04.1983 (Управління сільського господарства).
Разом з цим, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судому постановах від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі № 688/947/17 та від 30.09.2019 у справі №414/736/17.
Суд зазначає, що формальні неточності при заповненні трудової книжки або використання роботодавцем бланка, який, на думку пенсійного органу, не відповідає року заповнення, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для неврахування відповідного періоду роботи до страхового стажу. 
Позивач, як звичайний працівник, не міг і не повинен був контролювати процес забезпечення підприємства (колгоспу) бланками трудових книжок та правильність їх ведення посадовими особами адміністрації. Покладення на особу негативних наслідків у вигляді позбавлення права на пенсію через можливі недоліки в кадровому діловодстві з боку роботодавця є неприпустимим та порушує сутність конституційного права на соціальний захист.
При цьому, факт роботи позивача понад 20 років у колгоспі повністю підтверджується архівною довідкою про нарахування заробітної плати та трудоднів, а факт навчання - відповідним посвідченням тракториста-машиніста. Однак відповідач жодним чином не спростував ці докази та не врахував їх при прийнятті рішення.
Також суд зазначає, що згідно з частиною 3 статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Проте відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не вжив жодних дій для перевірки відомостей чи направлення запитів до архівних установ, натомість допустив надмірний формалізм та переклав весь тягар доказування виключно на позивача.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та касування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 155150005124 від 12.03.2025 щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Водночас, суд зазначає, що призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.
Згідно із п.п. 3 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, яке затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.
Так, питання призначення/перерахунку пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
Аналогічна правова позиція викладена ВС/КАС у постанові від 07 травня 2024 року по справі № 460/38580/22.
З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне з метою належного захисту порушеного права позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 22.11.2025 та при вирішенні питання зарахувати до страхового стажу періоди роботи: період навчання на тракториста-машиніста другого класу з 10.04.1982 по 02.04.1983, згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 ; роботи в колгоспі ім. Т.Г. Шевченка (СЗАТ ім. Т.Г. Шевченка) з 01 липня 1983 року по 01 грудня 2003 року, відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 .
Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб`єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Суд також враховує встановлений ст.3 Конституції України, ст. 6 КАС України принцип верховенства права, який в адміністративному судочинстві зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.
Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
Суд акцентує увагу на приписах ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог.
Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26 м. Дніпро, 49094; ЄДРПОУ 21910427) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області № 155750007004 від 28.11.2025 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії; 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.11.2025, з урахуванням висновків суду про наявність підстав для зарахування до страхового стажу періоду навчання на тракториста-машиніста другого класу з 10.04.1982 по 02.04.1983, згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 ; роботи в колгоспі ім. Т.Г. Шевченка (СЗАТ ім. Т.Г. Шевченка) з 01.07.1983 по 01.12.2003, відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 ).
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн (одну тисячу двісті одинадцять грн. 20 коп.).
Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.
Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк