Справа № 2-5111/09 | Головуючий у 1 інстанції: Плахтій І. Б.
Провадження № 22-ц/802/830/26 | Доповідач: Бовчалюк  З. А.

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді  Бовчалюк З.А., 
суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,
з участю секретаря судового засідання Власюк О.С.,
представника скаржника ОСОБА_1 ,
державного виконавця Бондарука П.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на дії начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України - Шпоти Марти Леонідівни за апеляційною скаргою Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 травня 2026 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаною скаргою в обґрунтування якої зазначив, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2009 року в справі № 2-5111/09 з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 стягнуто солідарно на користь ТОВ «Укрпромбанк» кредитну заборгованість в розмірі 493410, 18 грн. та витрати по сплаті судового збору - по 850 грн. з кожного та витрати на інформаційно-технічне забезпечення - по 125 грн. Стягнення вказаної суми заборгованості з ОСОБА_3 обумовлене невиконанням останнім умов кредитного договору № 1248-017/ФКВ-08 від 07 серпня 2008 року. 3 ОСОБА_2 суд стягнув вказану на підставі укладеного 07 серпня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_2 іпотечного договору №1248-017/Zфкв-08. 18 грудня 2009 року судом видано виконавчий лист № 2-5111 на виконання заочного рішення від 13 жовтня 2009 року. 25 грудня 2009 року головний державний виконавець Другого відділу ДВС Луцького МУЮ Самчук О.П. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 відносно боржника ОСОБА_2 з примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду № 2-5111 від 18 грудня 2009 року про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ТЗОВ «Укрпромбанк» 493410, 18 грн. заборгованості та судові витрати. Одночасно, вказаною постановою було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 із забороною відчуження будь-якого майна. Постанова про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій не виносилась. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 березня 2011 року у справі № 6-117/11 замінено стягувача у виконавчому провадженні за рішенням Луцького міськрайонного суду від 13 жовтня 2009 року за позовом ТОВ «Укрпромбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором з ТОВ «Укрпромбанк» на ПАТ «Дельта Банк». У свою чергу, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2012 року у справі № 2-7589/11 визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , як на частку майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя. Визнано недійсним договір іпотеки 1248-017/фкв-08 від 07 серпня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Український промисловий банк». Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 травня 2022 року у справі №2-5111/09 замінено вибулого стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Інвент» у виконавчих листах №2-5111/09, виданих Луцьким міськрайонним судом Волинської області 18 грудня 2009 року. Зазначає, що станом на січень 2026 року боржник ОСОБА_3 повністю виконав перед новим стягувачем ТОВ «ФК «Інвент» боргові зобов`язання по рішенню Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2009 року, які були предметом виконавчого провадження НОМЕР_2, що підтверджується відповідною довідкою. Враховуючи сплату боржником повної суми боргу за виконавчим документом ОСОБА_2 16 березня 2026 заявник звернувся до начальника відділу ДВС у м. Луцьку Шпоти М.Л. із заявою про звільнення майна боржника з-під арешту у задоволені якої було відмовлено у зв`язку з несплатою у межах виконавчого провадження НОМЕР_2 витрат виконавчого провадження та виконавчого збору.
Просить суд поновити пропущений строк для подання даної скарги, оскільки, первинна скарга була подана до суду у встановлений чинним законодавством 10 денний строк і була повернута без розгляду у зв`язку з технічною помилкою не додання доказів надіслання копії скарги з додатками учасникам справи; зобов`язати начальника відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Шпоту М. Л. звільнити з під-арешту все нерухоме майно боржника - ОСОБА_2 , накладеного в межах виконавчого провадження НОМЕР_2 та зареєстрованого в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження, реєстраційний номер 9390636.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 травня 2026 року поновлено ОСОБА_2 пропущений строк для подання скарги.
Зобов`язано начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Шпоту М. Л. звільнити з під-арешту все нерухоме майно боржника - ОСОБА_2 , накладеного в межах виконавчого провадження НОМЕР_2 та зареєстрованого в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження, реєстраційний номер 9390636.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, відділ ДВС подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні скарги відмовити. 
Заслухавши представника скаржника, державного виконавця, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч.3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема: можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Відповідно до ч 1 та п. 2 ч. 2 ст. 18 ЗУ Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).
Скаржник разом із поданням скарги просив поновити строк на звернення до суду. В обґрунтування зазначив, що первинно звернувся до суду зі скаргою у межах десятиденного строку, встановленого процесуальним законом, однак така скарга була повернута судом у зв`язку з недотриманням вимог щодо її оформлення, а саме - ненаданням доказів надсилання скарги іншим учасникам виконавчого провадження. Після усунення вказаних недоліків скаржник повторно звернувся до суду із даною скаргою.
Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що пропуск ОСОБА_2 строку на звернення до суду є незначним, обумовлений об`єктивними причинами та підлягає поновленню, оскільки відмова у поновленні строку призвела б до надмірного формалізму та порушення права особи на доступ до правосуддя.
З матеріалів справ вбачається, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2009 року в цивільній справі № 2-5111/09 з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було стягнуто солідарно на користь ТОВ «Укрпромбанк» кредитну заборгованість в розмірі 493410, 18 грн. та витрати по сплаті судового збору - по 850 грн. з кожного та витрати на інформаційно-технічне забезпечення - по 125 грн з кожного.
18 грудня 2009 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано виконавчий лист на виконання заочного рішення від 13 жовтня 2009 року.
25 грудня 2009 року головним державним виконавцем Другого відділу ДВС Луцького МУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 відносно боржника ОСОБА_2 .
Пунктом 2 вказаної постанови надано боржнику семиденний строк для добровільного виконання рішення суду.
У пункті 3 постанови зазначено, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій.
Пунктом 4 цієї постанови, було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 в межах суми звернення 494385, 18 грн. із забороною відчуження будь-якого майна.
Відповідно до ч.1 ст.46 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21 квітня 1999 року (надалі Закон № 606-XIV) в редакції, чинній на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, було установлено, що у разі невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу ДВС, якому він безпосередньо підпорядкований, стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом, а в разі невиконання рішення немайнового характеру в строк, встановлений для добровільного його виконання, з боржника після повного виконання рішення в тому ж порядку стягується виконавчий збір у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян з боржника громадянина і в розмірі п?ятидесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян - з боржника - юридичної особи.
Діючий на час відкриття виконавчого провадження закон при виконанні рішень майнового характеру у разі їх невиконання в добровільному передбачав стягнення виконавчого збору 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості переданого на виконання рішення майна боржника. Порядок стягнення виконавчого збору при невиконанні боржником рішення майнового характеру на той час не було врегульовано.
Крім того, судом встановлено, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 березня 2011 року у справі № 6-117/11 замінено стягувача у виконавчому провадженні за рішенням Луцького міськрайонного суду від 13 жовтня 2009 року за позовом ТОВ «Укрпромбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором з ТОВ «Укрпромбанк» на ПАТ «Дельта Банк».
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2012 року у справі № 2-7589/11 частково задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , АТ «Дельта Банк», виконавчого комітету Луцької міської визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , як на частку майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя. Визнати недійсним договір іпотеки 1248-017/фкв-08 від 07 серпня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Український промисловий банк», посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Онищук І.П. та зареєстрований в реєстрі № 3983/125.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 травня 2022 року у справі №2-5111/09 замінено вибулого стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Інвент» у виконавчих листах №2-5111/09, виданих Луцьким міськрайонним судом Волинської області 18 грудня 2009 року про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 кредитної заборгованість в розмірі 493410,18 грн., по 850 грн. витрат по сплаті судового збору з кожного та витрат на інформаційно-технічне забезпечення по 125 грн. з кожного.
Листом ТОВ «ФК «Інвент» №КПД-281-001/26 від 07 січня 2026 року ТОВ «ФК «Інвент» ствердило про відсутність зобов`язання ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової карти платника податків: НОМЕР_1 , перед Товариством за Кредитним договором №1248-017/ФКВ-08 від 07 серпня 2008 року та Кредитним договором № 1249-017/ФКВ-08 від 07 серпня 2008 року, право вимоги за якими належало Товариству на підставі Договору про відступлення прав вимоги №2285/К, укладеного 14 липня 2020 року між Товариством та ПАТ «Дельта Банк». Товариство не має жодних претензій до ОСОБА_3 , щодо виконання ним умов Кредитного договору №1248-017/ФКВ-08 від 07 серпня 2008 року та Кредитного договору №1249-017/ФКВ-08 від 07 серпня 2008 року, в тому числі щодо сплати заборгованості за основною сумою кредиту, процентів, комісій та штрафних санкцій (штраф, пеня) у відповідності до умов Кредитних договорів.
16 березня 2026 року ОСОБА_2 звернувся до начальника відділу ДВС у м. Луцьку Шпоти М.Л. із заявою про звільнення майна боржника з-під арешту.
У відповіді №32313 від 26 березня 2026 року начальник відділу ДВС у м. Луцьку Шпота М.Л. повідомила, що згідно інформації про осіб в автоматизованій системі виконавчого провадження у розділі «Пошук ВД/ВП (спец розділ)» встановлено, що на виконанні у Другому ВДВС міста Луцьк ГТУЮ перебувало виконавче провадження НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області №2-5111 від 18.12.2009 року про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ТзОВ «Укрпромбанк» 493 410,18 грн та по 975,00 грн судових витрат, яке було відкрите 25.12.2009 відносно ОСОБА_2 .. В межах даного виконавчого провадження державним виконавцем Другого ВДВС міста Луцьк ГТУЮ 25.12.2009 винесено постанову, якою накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_2 та реєстратором Волинська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження №9390636. В подальшому, державним виконавцем 26.08.2016 на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» №606 - XIV (чинний на момент винесення постанови) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (відсутність у боржника майна). Зазначено, що абзацом першим пункту 16 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень передбачено, що постанова про зняття арешту з майна боржника, постанова про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України, постанова про зняття майна з розшуку або скасування інших заходів примусового виконання рішення виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження, за заявою боржника у разі, якщо: після повернення виконавчого документа стягувачу наявні обставини, визначені частиною першою статті 39 Закону (крім випадків, коли виконавчий документ перебуває на примусовому виконанні), а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена), та виконавчого збору, який підлягав стягненню у цьому виконавчому провадженні (крім випадків, коли відповідно до статті 27 Закону виконавчий збір стягненню не підлягає). Повідомлено, що для зняття арешту з майна боржника ОСОБА_2 , окрім повідомлення від стягувача про відсутність боргу, мають бути сплачені витрати виконавчого провадження та виконавчий збір який підлягав стягненню у виконавчому провадженні НОМЕР_2. Станом на дату надання відповіді у відділі відсутнє підтвердження сплати ОСОБА_2 витрат виконавчого провадження та виконавчого збору в межах виконавчого провадження НОМЕР_2, а тому відсутні правові підстави для зняття арешту з всього нерухомого майна боржника.
Скаржник вказує, що станом на дату звернення із даною скаргою, боржник повністю виконав свої зобов`язання перед новим стягувачем; будь-які постанови органу ДВС, які б зобов`язували ОСОБА_2 сплатити витрати виконавчого провадження відсутні.
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.
Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим (У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19)).
Відмовляючи у зняті арешту з майна, державний виконавець покликався на наявність несплаченого виконавчого збору у виконавчому провадженні боржниками за яким був зокрема: ОСОБА_2 . 
Станом на дату повернення виконавчого документа стягувану -26 серпня 2016 року Закон № 606-XIV регулював питання стягнення виконавчого збору у разі невиконання боржником рішення майнового характеру.
Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону № 606-XIV в редакції станом на 26 серпня 2016 року у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.
Частиною 6 ст.28 Закону № 606-XIV в редакції станом на 26 серпня 2016 року, у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.
Відповідно до ч. 5 ст. 41 Закону № 606-XIV постанова про стягнення з боржника витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності їх примусового стягнення згідно з вимогами цього Закону.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Державним виконавцем 26 серпня 2016 року на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону №606-ХІV (чинного на момент винесення постанови) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (відсутність у боржника майна).
Судом встановлено , що державний виконавець не виносив постанову про стягнення виконавчого збору після відкриття виконавчого провадження, вказане питання не було вирішено і при поверненні виконавчого документа стягувачу.
В суді апеляційної інстанції державний виконавець вказав, що виконавче провадження знищено, матеріали про стягнення витрат виконавчого провадження окремо не заводились.
Пункт 16 розділу VIII В Інструкції № 512/5 викладений в редакції, яка не діяла станом на день винесення постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу, не може застосовуватись до заяви ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту, як і весь розділ VIII Інструкції № 512/5 в редакції, після 26 серпня 2016 року.
Вказана теза підтверджується посиланням в абзаці першому п. 16 розділу VII Інструкції № 512/5 на частину першу ст. 39 Закону «Про виконавче провадження», однак, ст. 39 Закону № 606-XIV регламентує «Порядок і строки зупинення виконавчого провадження», а ст. 39, на яку є посилання в абзаці першому п. 16 розділу VIII Інструкції № 512/5 - «Закінчення виконавчого провадження» - прийнята в редакції Закону «Про виконавче провадження» №1404-VIII, тобто, після 26 серпня 2016 року.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 та ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на дату завершення виконавчого провадження) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.
У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
Судом встановлено, що зобов`язання, визначене рішенням суду від 13 жовтня 2009 року у цивільній справі №2-5111/09 виконано у повному обсязі, що виключає наявність будь-якої заборгованості.
Виконавчий документ 26 серпня 2016 року повернуто стягувачу, що свідчить про фактичне завершення відповідного виконавчого провадження.
Окрім того, рішенням Луцького міськрайонного суду від 07.08.2008 року, яке набрало законної сили, визнано недійсним договір іпотеки , що укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Укрпромбанк» , таким чином зобов`язання майнового поручителя, яким є заявник, за кредитним договором від 07.08.2008 року були припинені, що є окремою підставою вважати про відсутність правових підстав для наявного арешту на все його майно. 
Посилання державного виконавця на наявність несплачених витрат виконавчого провадження, як підставу для не зняття арешту суд оцінює критично, оскільки матеріали справи не містять жодної постанови державного виконавця про стягнення з скаржника витрат виконавчого провадження або виконавчого збору, зокрема, щодо визначення конкретного розміру таких витрат та належного повідомлення боржника.
За відсутності такого процесуального документа у боржника не виникає обов`язку щодо сплати відповідних витрат, а у державного виконавця - правових підстав пов`язувати існування арешту майна із їх несплатою.
Таким чином, збереження арешту на майно скаржника за відсутності невиконаного зобов`язання та за відсутності належним чином визначених і стягнутих витрат виконавчого провадження є безпідставним та таким, що порушує права особи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що подальше збереження арешту на майно ОСОБА_2 , у зв`язку з повним виконанням рішення суду, необхідно вважати незаконним та непропорційним втручанням на право мирного володіння своїм майном, яке захищене статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Доводи апеляційної скарги зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції, викладених в оскарженій ухвалі.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.
Керуючись ст. 367, 368, 371, 372, 374, 375, 382, 383, 384, ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України залишити без задоволення.
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 травня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: