ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2026 року 
м. Київ
cправа № 910/11426/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Булгакової І.В. (головуючої), Бенедисюка І.М. та Власова Ю.Л.,
за участю секретаря судового засідання Ксензової Г.Є.,

представників учасників справи:
позивача - Малого приватного підприємства "Гермес С" - Нагалка Я.Я.,адвокат (ордер АІ №2233767 від 06.08.2026), 
відповідача - Антимонопольного комітету України - Бабченко Ю.Ю., (самопредставництво),

розглянув у відкритому судовому засіданні 
касаційну скаргу Малого приватного підприємства "Гермес С"
на рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2026 (суддя Котков О.В.) та
постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2026 (головуючий суддя: Спаських Н.М., судді: Горбасенко П.В., Яценко О.В.)
у справі № 910/11426/25
за позовом Малого приватного підприємства "Гермес С" (далі - Підприємство; позивач)
до Антимонопольного комітету України (далі - Комітет; АМК; відповідач);
про визнання недійсними та скасування рішення в частині, зобов`язати вчинити певні дії.

Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 27.07.2026 № 32.2-01/1238 у зв`язку з відпусткою судді Малашенкової Т.М. призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 910/11426/25, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Булгакова І.В. (головуюча), Бенедисюк І.М. і Власов Ю.Л.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
Підприємство звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Комітету, у якому просило суд:
- визнати недійсним та скасувати пункти 1, 3 рішення Антимонопольного комітету України № 314-р від 24.07.2025 у справі № 145-26.13/15-25 (далі - Рішення АМК), в частині, що стосується Підприємства;
- зобов`язати АМК виключити зі Зведених відомостей щодо спотворення результатів торгів за 2025 рік, які оприлюднені на офіційному веб-порталі Антимонопольного комітету України 25.07.2025 за посиланням https://amcu.gov.ua/napryami/oskarzhennya-publichnih-zakupivel/ zvedenividomosti-shchodo-spotvorennya-rezultativ-torgiv/zvedeni-vidomosti-shchodospotvorennia-rezultativ-torhiv-za-2025-rik, інформацію про вчинення МПП "Гермес С" порушень законодавства про захист економічної конкуренції, передбачених пунктом 4 частини другої статті 6, пункту 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді спотворення результатів торгів (тендерів) та накладення штрафу.
Позовні вимоги обґрунтовано необхідністю скасування оскаржуваного рішення з підстав неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи та за відсутності належного підтвердження матеріалами справи висновку суду про доведену узгодженість між відповідачами на вчинення протиправних антиконкурентних дій.
Короткий зміст судових рішень
Господарським судом міста Києва рішенням від 12.03.2026, залишеним без змін Північним апеляційним господарським судом постановою від 28.05.2026, у справі № 910/11426/25 відмовлено у задоволенні позовних вимог Підприємства.
Суди дійшли висновку, що Рішення АМК в оскаржуваній частині відповідає вимогам чинного законодавства, порушень правових норм та процесуальних питань Комітетом не встановлено, а тому відсутні підстави, передбачені статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон №2210) для визнання його недійсним та скасування.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі Підприємство, з посиланням на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2026 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2026 та ухвалити нове рішення у справі №910/11426/25 про задоволення позову у повному обсязі.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Узагальнені доводи касаційної скарги 
Підставою для оскарження рішення і постанови судів попередніх інстанцій, Товариство визначило пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). 
Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження судових рішень передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України скаржник посилається на неврахування висновків Верховного Суду викладених у постановах:
- від 01.08.2019 у справі № 910/8425/18, від 27.03.2018 у справі № 910/8144/15-г, від 27.02.2018 у справі № 910/17389/16, від 24.04.2018 у справі № 917/1357/17, від 21.11.2024 року у справі № 910/16639/21, від 15.08.2023 у справі № 910/5111/21, від 25.03.2021 у справі № 910/1943/20 та від 05.05.2026 у справі № 914/2896/24 щодо застосування статей 5, 6, 41, 50, 59 Закону №2210. Підприємство зазначає, що поза увагою господарських судів першої та апеляційної інстанції залишились обставини, що Комітет у оскаржуваному рішенні неповно з`ясував обставини справи. На переконання Підприємства учасники торгів не були пов`язані між собою господарськими відносинами та інтересами щодо результатів торгів, оскільки, укладені за рік до моменту оголошення торгів та через майже рік після торгів договори є звичайною господарською діяльністю кожного суб`єкта господарювання і не мають характеру пов`язаності в розумінні зазначеного вище законодавства.
- від 12.08.2025 у справі № 914/2182/24, від 05.03.2020 у справі № 924/552/19, від 11.06.2020 у справі № 910/10212/19, від 22.10.2019 у справі № 910/2988/18, від 07.11.2019 у справі № 914/1696/18, від 02.07.2020 у справі № 927/741/19, від 09.12.2021 у справі № 916/3366/20, від 14.06.2022 у справі № 910/1667/21 щодо застосування статті 86 Господарського процесуального кодексу України(далі - ГПК України), оскільки суди попередніх інстанцій відмовляючи в задоволенні позовної заяви та апеляційної скарги Підприємства не надали належної оцінки його доводам та фактично у своїх рішеннях виклали виключно правову позицію Антимонопольного комітету України.
Позиція інших учасників справи
Комітет 23.07.2026 подав відзив на касаційну скаргу з проханням залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2026 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2026 у справі №910/11426/25 - без змін. При цьому АМК зазначає, що дослідження кожного наданого Комітетом доказу окремо на предмет його належності до предмету спору не допускається.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Розпорядженням заступника Голови АМК - державного уповноваженого від 17.02.2025 № 07/25-р розпочато розгляд справи № 145-26.13/15-25 за ознаками вчинення порушення Підприємством та іншим учасником торгів законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону №2210, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, проведених Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської Державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на закупівлю "Капітальний ремонт труби димової СП "Завод "Енергія" КП "Київтеплоенерго" за адресою у м. Київ відповідно до оголошення на веб-порталі "Prozorro" UA-2024-03-07-011946-а.
Інформацію з попередніми висновками у справі № 145-26.13/15-25 та інформацію про дату, час і місце розгляду справи на засіданні Антимонопольного комітету України розміщено 18.07.2025 на офіційному вебсайті Антимонопольного комітету України за посиланням (https://amcu.gov.ua/news/informatsiia-pro-poperedni-vvsnovkv-u-spravi-Dro-porushennia- zakonodavstva-pro-zakhyst-ekonomichnoi-konkurentsii-145-261315-25-ta-rozghliad- zaznachenoi-spravv).
Підприємство листом від 23.07.2025 № 723/2 надало заперечення на подання від 27.06.2025 № 145-26.13/15-25/ 224-спр із попередніми висновками у справі № 145-26.13/15-25.
Комітетом 24.07.2025 прийнято рішення АМК, яким, зокрема:
- визнано, що Підприємство і інший учасник торгів вчинили порушення, передбачене пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону №2210, у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю "Капітальний ремонт труби димової СП "Завод "Енергія" КП "Київтеплоенерго" за адресою: м. Київ, вул. Колекторна, 44" (ідентифікатор торгів на вебпорталі "Prozorro" UA-2024-03-07- 011946-а), проведених Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської Державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (пункт 1 резолютивної частини Рішення АМК) за що накладено на Підприємство штраф у розмірі 5 987 148,00 грн за порушення, зазначене в пункту 1 резолютивної частини цього рішення (пункт 3 резолютивної частини Рішення АМК ).
З вказаного рішення вбачається, що доведення порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій між Підприємством і іншим учасником торгів (далі - відповідачі), які стосуються спотворення результатів торгів, ґрунтується на сукупності встановлених АМК обставин при розгляді справи № 145-26.13/15-25, зокрема, таких.
Господарських відносинах та фінансовій допомозі між Відповідачами. Зокрема, встановлено, що до часу участі в торгах ТОВ "УКР-ЄВРО" та Підприємство були пов`язані господарськими відносинами, що підтверджує інформація з банківських виписок. Відповідно до інформації, наданої АТ КБ "ПриватБанк" листом від 02.08.2024 № 20.1.0.0.0/7-240527/58179 (вх. Комітету № 11-07/1346-кі від 05.08.2024), встановлено, що в лютому - березні 2023 року ще до проведення торгів, Підприємство здійснило грошові операції на користь ТОВ "УКР-ЄВРО" у сумі 1 427 236,71 грн за електрообладнання. Зазначені обставини свідчать про наявність між Відповідачами господарських відносин, що усуває або відчутно зменшує взаємну невизначеність ТОВ "УКР-ЄВРО" та Підприємства щодо їх поведінки під час участі в Торгах, оскільки наявність господарських відносин зумовлює виникнення в суб`єктів, які пов`язані такими відносинами, певних прав та обов`язків. 
Згідно з інформацією, яка надана АТ "УКРСИББАНК" листом від 08.05.2025 № 31-4- 01/07-1559-БТ (вх. Комітету № 11-07/783-кі від 12.05.2025), та відповідно до інформації, наданої AT "СЕНС БАНК" листом від 26.05.2025 № 7009-БТ-32.3/2025 (вх. Комітету № 11-07/1017-кі від 02.06.2025), встановлено, що Підприємство після проведення Торгів надає ТОВ "УКР-ЄВРО" поворотну фінансову допомогу згідно з договором № 4/01-25 УЄ від 08.01.2025 на 500 000 грн.
Ці факти взаємних фінансових взаєморозрахунків між ТОВ "УКР-ЄВРО" і Підприємством у сукупності з іншими встановленими обставинами свідчать про фінансову підтримку, єдність економічних інтересів та відсутність конкуренції між ними, що створювало умови для обміну інформацією в торгах.
Господарські відносини між Підприємством і пов`язаним із ТОВ "УКР-ЄВРО" суб`єктом господарювання (ТОВ "УКРЄВРОСБ", в яких є спільні засновники (учасники) та кінцеві бенефіціари). Зокрема, встановлено, що згідно з інформацією, наданою AT "СЕНС БАНК" листом від 28.05.2024 № 6129-БТ- 32.2/2024 та відповідно до інформації, наданої АТ КБ "ПриватБанк" листом від 02.08.2024 № 20.1.0.0.0/7-240527/58179 встановлено, що Підприємство регулярно протягом 2023-2024 років, у тому числі в період проведення торгів, здійснювало грошові операції на користь ТОВ "УКРЄВРОСБ". Призначення переказу коштів стосувалися оплати за будматеріали, металеві вироби, товари в асортименті, матеріали для ремонту, дизельний генератор. Загальна сума, сплачена Підприємством на користь ТОВ "УКРЄВРОСБ" за період 2023-2024 років, становить 8 184 045,20 грн. Безпосередньо в період проведення Торгів Підприємство" здійснило грошові операції на користь ТОВ "УКРЄВРОСБ" у сумі 685 000,00 грн. 
Відповідно до інформації, що міститься в ЄДР (витяг від 09.10.2024 за кодом доступу 561210586887 станом на 09.10.2024 12:00:00), з 20.09.2021 по 09.10.2024, зокрема в період проведення торгів, засновниками (учасниками) та кінцевими бенефіціарними власниками ТОВ "УКРЄВРОСБ" (код 42634855) є засновники (учасники) та кінцеві бенефіціарні власники ТОВ "УКР-ЄВРО": ОСОБА_1 із часткою власності 50 % та ОСОБА_3 із часткою власності 50 %, де керівником був і є ОСОБА_2 . 
Тривалі господарські відносини між Підприємством та ТОВ "УКРЄВРОСБ" лише підтверджують тісний взаємозв`язок ТОВ "УКР-ЄВРО" і Підприємства.
Також у Рішенні АМК зазначено про використання учасниками торгів однакової IP-адреси під час участі в аукціоні. Зокрема, встановлено, що згідно з інформацією, розміщеною на вебпорталі "Prozorro", початок аукціону торгів - 25.03.2024 о 14:54. Відповідно до листа державного підприємства "Прозорро" (далі - ДП "Прозорро") від 01.05.2024 № 206/01/837/04 (вх. Комітету № 8-07/6222 від 01.05.2024) ТОВ "УКР-ЄВРО" та Підприємство здійснили вхід в аукціон з однієї ІР-адреси НОМЕР_1 , а саме: ТОВ "УКР-ЄВРО"- 25.03.2024 14:48; Підприємство - 25.03.2024 14:45. Послуги доступу до мережі Інтернет через ІР-адресу НОМЕР_1 надавало акціонерне товариство "Укртелеком" (АТ "Укртелеком" код 21560766). Відповідно до інформації, наданої листом АТ "УКРТЕЛЕКОМ" від 26.06.2024 № 894-ВИХ-КУ-82С000-2024 (вх. Комітету № 8-07/1205-кі від 01.07.2024) послуга доступу до мережі Інтернет з ІР-адреси НОМЕР_1 протягом дії договору належала Підприємству, зокрема, у період з 08.09.2023 до 26.03.2024 (включно) змін абонента або ІР-адреси не було. Надання послуг доступу до мережі Інтернет з IP-адреси НОМЕР_1 у період з 08.09.2023 до 26.03.2024 (включно) відбувається за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до інформації, наданої листом Підприємством від 02.04.2025 № 402 (вх. Комітету № 8-07/5076 від 03.04.2025), фактична адреса місцезнаходження офісу: м. Кам`янець-Подільський, вул. Івана Мазепи, буд. 44, офіси 10,12. Підприємство користується офісом на праві орендаря відповідно до договору оренди нерухомого або іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста, від 27.04.2022 № 35-06/22. Відповідно до інформації, наданої листом AT "СЕНС БАНК" від 28.05.2024 № 6129-БТ- 32.2/2024 (вх. Комітету № 11-07/959-кі від 03.06.2024) та листом АТ КБ "ПриватБанк" від 02.08.2024 № 20.1.0.0.0/7-240527/58179 (вх. Комітету № 11-07/1346-кі від 05.08.2024), Підприємство за період з 08.09.2023 до 26.03.2024 неодноразово здійснювало вхід до інтернет-банкінгу з ІР-адреси НОМЕР_1 . Відповідно до інформації, наданої ТОВ "УКР-ЄВРО" листом від 07.04.2025 № 49/04-25УЄ (вх. Комітету № 8-07/5459 від 10.04.2025), директор брав участь в аукціоні з офісу ТОВ "УКР-ЄВРО". Відповідно до листа ТОВ "УКР-ЄВРО" юридична та фактична адреса офісу: м. Кам`янець-Подільський, Голосківське шосе, буд. 1. Оскільки в період з 08.09.2023 до 26.03.2024 (включно) ІР-адреса НОМЕР_1 була закріплена за офісом абонента Підприємства, а саме за його фактичним місцезнаходженням: м. Кам`янець-Подільський, вул. Івана Мазепи, буд. 44, ТОВ "УКР-ЄВРО" не могло, перебуваючи у своєму офісі, як це стверджує директор товариства, за адресою: м. Кам`янець-Подільський, Голосківське шосе, буд. 1, на момент проведення Торгів входити до аукціону з ІР-адреси, яка належить конкуренту. 
Отже, виходячи з викладеного, АМК робить висновок що використання однієї і тієї ж ІР-адреси Відповідачами 25.03.2024 для участі в аукціоні не може бути пояснено збігом обставин, а свідчить про скоординовану та спільну участь Відповідачів в торгах.
Також, АМК, встановлено, що відповідно до інформації, наданої ТОВ "Держзакупівлі.Онлайн" листом від 23.05.2024 № 230524-5 , ТОВ "УКР-ЄВРО" початкову пропозицію для участі в Торгах подало 18.03.2024 о 14:36. Відповідно до інформації, наданої листами ТОВ "Держзакупівлі.Онлайн" та ТОВ "Смарттендер", початкові пропозиції ТОВ "УКР-ЄВРО" та Підприємства подані в один і той самий день та близький час (з різницею в часі 3:32). Отже, створення ТОВ "УКР-ЄВРО" та Підприємством первинної пропозиції до Торгів в один і той самий день, 18.03.2024, та близький час не може вважатися випадковим збігом обставин, оскільки учасники не були обмежені в часі щодо подання своїх пропозицій від дати оприлюднення замовником оголошення (07.03.2024 о 17:01) до кінцевої дати подання пропозицій (24.03.2024 о 10:00), а тому це свідчить про спільну підготовку до Торгів.
Зокрема, встановлено, що відповідно до інформації та документів, розміщених на вебпорталі "Prozorro" ТОВ "УКР ЄВРО" не завантажило повного пакета документів, які вимагав Замовник, що свідчить про те, що ТОВ "УКР-ЄВРО" має ознаки "технічного учасника". Відповідно до інформації, наявної на вебпорталі "Prozorro", ТОВ "УКР-ЄВРО" завантажило тільки вибіркові документи. Ненадання повного пакета документів, які вимагає Замовник, може свідчити про відсутність у ТОВ "УКР-ЄВРО" наміру отримати перемогу в цих Торгах. Аналіз документів, завантажених ТОВ "УКР-ЄВРО" у файлах "Виписка з Єдиного держ. реєстру юр. oci6.pdf" та "Витяг з ЄДР-pdf", встановив невідповідність класифікаторів видів економічної діяльності предмету закупівлі. Орієнтовна вартість виконання робіт, включаючи розмір очікуваного прибутку, була визначена директором ТОВ "УКР-ЄВРО" Миколою Приусом на підставі власного практичного досвіду, аналізу ринкових цін та професійного уявлення про обсяг запланованих робіт". Отже, враховуючи викладене, відсутність необхідного виду економічної діяльності для проведення робіт, що є предметом закупівлі, досвіду виконання аналогічних договорів та відсутність ряду інших необхідних документів, які б відповідали вимогам Замовника, відсутність кваліфікованих працівників слугують підтвердженням того, що один із відповідачів має ознаки "технічного учасника" і що ТОВ "УКР-ЄВРО" фактично не готувалося до участі в Торгах та не мало реального наміру перемогти в них.
Отже, АМК дійшов висновку, що ТОВ "УКР-ЄВРО" та Підприємство, будучи обізнаними на всіх стадіях підготовки тендерних пропозицій щодо дій кожного із них у торгах, узгоджуючи свою поведінку, не маючи між собою ніякої конкуренції (усунення конкуренції між учасниками під час участі в торгах), вчинили антиконкурентні узгоджені дії, що спотворили результат проведених торгів, порушивши право замовника на отримання найбільш ефективного для нього результату, а відтак, вчинили антиконкурентні узгоджені дії, заборонені Законом України "Про захист економічної конкуренції". За твердженням АМК Відповідачі фактично замінили ризик, що породжує конкуренція, на координацію своєї економічної поведінки. 
Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції
Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
Причиною виникнення спору у справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав про визнання недійсним та скасування Рішення АМК.
Як встановили суди попередніх інстанцій, дії позивача кваліфіковані за ознаками пункту 4 частини другої статті 6 та пункту 1 статті 50 Закону № 2210, які стосуються спотворення результатів торгів.
Відповідно до норм Закону № 2210:
- економічна конкуренція (конкуренція) - змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку (абзац другий статті 1);
- антиконкурентними узгодженими діями є узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції (частина перша статті 6);
- антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів (пункт 4 частини другої статті 6); 
- порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є антиконкурентні узгоджені дії (пункт 1 статті 50); 
- порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом (стаття 51); 
- за порушення, передбачені, зокрема пунктом 1 статті 50 цього Закону №2210, накладаються штрафи у розмірі, встановленому частиною другою статті 52 Закону № 2210.
Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
При цьому самим скаржниками у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, покладається на скаржника.
Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2024 у справі № 191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 902/1076/24, від 09.08.2024 у справі № 127/22428/21, постанов Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 753/11009/19, від 27.07.2021 у справі № 585/2836/16-ц, в яких зазначено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.
При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.
Що ж до визначення подібних правовідносин, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин, відповідно до якого на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.
З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими. Водночас у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.
Скаржник зазначає про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 01.08.2019 у справі № 910/8425/18, від 27.03.2018 у справі № 910/8144/15-г, від 27.02.2018 у справі № 910/17389/16, від 24.04.2018 у справі № 917/1357/17, від 21.11.2024 року у справі № 910/16639/21, від 15.08.2023 у справі № 910/5111/21, від 25.03.2021 у справі № 910/1943/20 та від 05.05.2026 у справі № 914/2896/24.
У справах № 910/8425/18, № 910/8144/15-г, № 910/17389/16, № 917/1357/17, № 910/16639/21, № 910/5111/21, № 910/1943/20, № 914/2896/24 предметом розгляду було визнання недійсним рішень АМК, якими, дії позивачів кваліфіковані як порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50 та частиною третьою статті 6 Закону № 2210, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю.
Суд зазначає, що у всіх означених вище скаржником справах, містяться загальні висновки щодо застосування норми права при розгляді справ за участю органів Комітету, предметом яких є визнання недійсним його рішень, у яких кваліфікація правопорушення здійснена за пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону №2210.
Верховний Суд, оцінюючи доводи касаційної скарги, зазначає, що специфіка спорів щодо оскарження рішень АМК, якими визнано дії учасників торгів антиконкурентними узгодженими діями, які стосуються спотворення результатів торгів / аукціонів, полягає у тому, що у кожному конкретному випадку судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справ з`ясовується питання наявності / відсутності підстав для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів АМК, якими в силу приписів частини першої статті 59 Закону № 2210, зокрема, є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.
При цьому, відповідне з`ясування наявності / відсутності підстав для визнання недійсним Рішення АМК у силу приписів статті 59 Закону № 2210, дослідження та оцінка доказів, ухвалення судового рішення здійснюється господарськими судами у відповідності до приписів процесуального права.
Саме на органи АМК покладений обов`язок навести відповідні докази у своєму рішенні, на підставі яких орган дійшов висновку про обставини антимонопольної справи. Водночас з урахуванням приписів 2, 13, 14 ГПК України суд покликаний (в межах предмета та підстав заявлених вимог) дослідити, оцінити, наведені у рішенні органом АМК докази та надати правову оцінку обставинам спору і дослідити докази подані позивачем на спростування висновків Комітету.
У вирішенні доводів касаційної скарги колегія суддів враховує, що Верховний Суд неодноразово вказував про те, що кожна зі справ за участю органів АМК є індивідуальною, з притаманною лише цій справі специфікою та особливостями. Доведення порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій ґрунтується на сукупності обставин, які зазначені в мотивувальній частині рішення, а не на окремому поодинокому факті або обставині.
Верховний Суд також не раз наголошував, що не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.
Так, предметом розгляду у цій справі є визнання недійсним Рішення АМК, яким визнано, що позивачем вчинено порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону № 2210, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів Торгів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване Рішення є неправомірним, оскільки, вказане рішення ґрунтується на зроблених відповідачем припущеннях, а не беззаперечно встановлених фактах, відтак неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи.
У означених скаржником справах, зокрема, № 910/8425/18, № 910/8144/15-г, № 910/17389/16, № 917/1357/17, № 910/16639/21, № 910/5111/21, № 910/1943/20, № 914/2896/24  на неврахування висновків у яких зазначає скаржник, також предметом розгляду було визнання недійсним / частково недійсним і скасування рішення АМК в частині визнання вчинення позивачем порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону № 2210.
Отже, Верховний Суд виходить з того, що зазначені справи і ця справа, яка розглядається, є схожими в частині, що стосується предмета позову (визнання частково недійсним рішення АМК в частині визнання вчинення позивачами порушення законодавства про захист економічної конкуренції), за однаковим нормативно-правовим регулюванням кваліфікації та притягнення за правопорушення, а саме за пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону № 2210.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що суди під час розгляду справ про визнання недійсним / скасування / зміну рішення АМК, згідно з яким особі інкриміноване порушення антимонопольного законодавства у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій згідно з пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини другої статті 6 Закону, мають дослідити та оцінити наведені АМК докази, у порядку, передбаченому статтею 86 ГПК України (як кожен доказ окремо, так і вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності) і, в разі їх підтвердження, дійти висновку щодо достатності / недостатності висновків, викладених у такому рішенні.
Вказаний висновок ґрунтується на пункті 4 частини другої статті 6 Закону № 2210, який передбачає, що антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів.
Норми права, за якими відповідачем здійснена кваліфікація правопорушення (пункт 1 статті 50 та пункт 4 частини другої статті 6 Закону № 2210), та про неправильне застосування яких, зазначає скаржник, є загальними нормами при розгляді справ за участю органів АМК, предметом яких є визнання недійсним його рішень про притягнення суб`єкта господарювання за вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів / аукціонів / конкурсів.
Закон № 2210 не ставить застосування передбачених ним наслідків узгоджених антиконкурентних дій у залежність від "спільної домовленості разом брати участь у торгах/аукціонах з метою усунення конкуренції". Цілком зрозуміло, що така "домовленість" навряд чи може мати своє матеріальне втілення у вигляді письмових угод чи інших документів, а тому питання про наявність / відсутність узгоджених антиконкурентних дій має досліджуватися судами, виходячи з усієї сукупності обставин і доказів, з`ясованих і досліджених у справі, враховуючи їх вірогідність і взаємозв`язок, у відповідності до статті 86 ГПК України.
Наведена правова позиція Верховного Суду є сталою та послідовною. Про необхідність врахування наведеної правової позиції у застосуванні приписів статті 86 ГПК України зазначалося у низці постанов Верховного Суду.
Верховний Суд також неодноразово виснував, що сукупна оцінка доказів у порядку статті 86 ГПК України, вказаних АМК в оспорюваному рішенні, може вважатися більш вірогідною для підтвердження узгоджених дій саме позивачем лише у тому випадку, коли вона повністю виключає можливість вірогідності у одночасному існуванні обставин, які на думку АМК, підтверджують таке узгодження. Тобто з урахуванням основних завдань та виключних повноважень АМК встановлення і доведення порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій має бути здійснено останнім у тому числі і через призму наведеного у статті 61 Конституції України поняття "щодо індивідуального характеру юридичної відповідальності". Саме такий підхід може свідчити про повноту виявлення кола причетних (зокрема, до порушення) осіб з доведенням дійсних мотивів їх поведінки, що, крім того, є підставою для притягнення їх до відповідальності.
При цьому застосування приписів статті 86 ГПК України, як норми процесуального права, у такій категорії спорів також має загальний (універсальний, абсолютний) характер для усіх справ. Обов`язком суду при розгляді справи є саме дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності, безпосередності дослідження наявних у справі доказів. Тобто, з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих і наявних у справі доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Саме чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.
Водночас висновки суду у кожній конкретній справі формуються за результатами оцінки судом фактичних обставин, певної доказової бази на підставі наданих сторонами доказів за правилами, визначеними у статті 86 ГПК України. Отже, при порівнянні щодо визначення подібності має значення застосування судами положень частини третьої статті 86 ГПК України, таким чином, щоб виключити ймовірнісний характер вірогідності.
Суд відхиляє доводи скаржника про неврахування судами першої та апеляційної інстанції висновків, викладених у постановах Верховного Суду на які посилається скаржник, оскільки у справі, яка розглядається, суди, враховуючи усю сукупність обставин і доказів, з`ясованих і досліджених в антимонопольній справі, встановив, що Відділення АМК досліджувало, зокрема:
- наявність господарських відносин та фінансової допомоги між Підприємством та ТОВ "УКР-ЄВРО"; 
- використання учасниками однієї і тієї ж IP-адреси під час участі у Торгах;
- синхронність дій відповідачів антимонопольної справи під час завантаження тендерних пропозицій;
- наявність господарських відносин між Підприємством і пов`язаними з ТОВ"УКР-ЄВРО" суб`єктом господарювання;
- відсутність конкуренції між відповідачами, оскільки ТОВ "УКР-ЄВРО" фактично не готувалося до участі в торгах, не мало реального наміру перемоги в них, оскільки не завантажило повного пакету документів, які вимагав замовник.

Як встановили суди, Рішення АМК прийнято на підставі зібраних у справі доказів, із повним дослідженням наявних документів, з`ясуванням обставини, як під час підготовки до торгів, так і під час їх проведення. Водночас доводи позивача, наведені в позовній заяві, не спростовують висновків Відділення АМК про вчинення учасниками Торгів узгоджених дій, оскільки зводяться лише до спростування кожної із встановлених відповідачем ознак антиконкурентних дій окремо, без надання оцінки таким ознакам у сукупності.
Суд зазначає, що хоча, сама по собі наявність господарських відносин між учасниками торгів не є ознакою пов`язаності між юридичними особами, однак у вирішенні цього спору вирішальним є встановлення сукупності обставин та збігів щодо наявності взаємозв`язку суб`єктів господарювання під час проведення процедури закупівлі.
За наведеного, суди і дійшли висновків, що вказані позивачем доводи зводяться лише до незгоди з кваліфікацією Відділенням АМК, досліджених доказів та встановлених обставин, що не може бути підставою для скасування Рішення АМК.
Правові висновки щодо застосування норми права, у справах № 914/2182/24, № 924/552/19, № 910/10212/19, № 910/2988/18, № 914/1696/18, № 927/741/19, № 916/3366/20, № 910/1667/21 які наведені скаржником в обґрунтування касаційної скарги для скасування судових рішень у справі з посиланням на те, що суди попередніх інстанцій відмовляючи в задоволенні позовної заяви та апеляційної скарги Підприємства не надали належної оцінки його доводам та фактично у своїх рішеннях виклали виключно правову позицію Антимонопольного комітету України чим порушили приписи статті 86 ГПК України, також не знаходять свого підтвердження з огляду на таке. 
Правові позиції у справах, що зазначені вище, стосуються застосування статті 86 ГПК України, яка є нормою процесуального права та як норма процесуального права є загальною.
Зазначені справи і ця справа, яка розглядається, є схожими в частині, що стосується предмета позову та застосування статті 86 ГПК України. При цьому рішення АМК у вказаних справах були прийняті з урахуванням редакції Закону № 2210, яка діяла до 01.01.2024, а у справі, що розглядається - після цієї дати. Водночас внесені зміни до Закону № 2210 не вплинули на кваліфікацію правопорушення за пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини другої статті 6 Закону № 2210, тому висновки Верховного Суду у вказаних справах підлягають застосуванню і до спірних правовідносин у цій справі. 
Також, необхідно зазначити, що Верховний Суд неодноразово вказував на те, що кожна зі справ за участю органів АМК є індивідуальною, з притаманною лише цій справі специфікою та особливостями. Доведення порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій ґрунтується на сукупності обставин, які зазначені в мотивувальній частині рішення, а не на окремому поодинокому факті або обставині. При цьому Суд не раз наголошував, що не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.
У кожній із наведених скаржником справі відмінність зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення. Зазначене також не свідчить, що суди попередніх інстанцій не так чи в інший спосіб витлумачили та застосували норми права щодо порушення антимонопольного законодавства за пунктом 1 статті 50 Закону №2210 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону №2210 та/чи не надали оцінку тому, що АМК не здійснило повне, об`єктивне, всебічне дослідження доказів, та/чи не виконали обов`язок перевіряти дотримання АМК вимог законодавства та ухвалення ним рішення чи здійснення дій на підставі, у спосіб та у межах повноважень, передбачених законодавством України.
Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду у справах № 914/2182/24, № 924/552/19, № 910/10212/19, № 910/2988/18, № 914/1696/18, № 927/741/19, № 916/3366/20, № 910/1667/21 оскільки у справі, яка розглядається, суди попередніх інстанцій, враховуючи усю сукупність обставин і доказів, з`ясованих і досліджених в антимонопольній справі (не перебираючи на себе дискреційні повноваження АМК), встановили, що Комітет досліджував, зокрема: використання учасниками однакової IP-адреси під час участі у торгах; наявність господарських відносин між учасниками; синхронність дій учасників торгів, відсутність дій одного із учасників торгів спрямованих на реальну конкуренцію.
За висновками судів попередніх інстанцій, з якими погоджується Верховний Суд, встановлені АМК факти у своїй сукупності не можуть бути результатом випадкового збігу обставин чи наслідком об`єктивних чинників, тому наведені АМК докази є підтвердженими та достатніми для висновків, викладених у рішенні Комітету. 
Суди попередніх інстанцій зауважили про те, що позивачем не спростовано достатніми доказами наявність підстав для визнання недійсним та скасування Рішення АМК.
За приписами статті 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" основним завданням названого АМК є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.
Згідно з частиною першою статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції АМК має такі повноваження: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції.
Відповідно до частини першої статті 59 Закону № 2210 встановлено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України "Про санкції"; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Для кваліфікації дій суб`єкта господарювання як антиконкурентних узгоджених дій не є обов`язковим фактичне настання наслідків у формі відповідно недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання (конкурентів, покупців) чи споживачів, зокрема, через заподіяння їм шкоди (збитків) або іншого реального порушення їх прав чи інтересів, чи настання інших відповідних наслідків. Недосягнення суб`єктами господарювання мети, з якою вони узгоджують власну конкурентну поведінку, з причин та обставин, що не залежать від їх волі, не є підставою для встановлення відсутності правопорушення, передбаченого статтею 6 Закону № 2210.
Таким чином, у розгляді справ про оскарження рішень АМК щодо визнання дій суб`єктів господарювання антиконкурентними узгодженими для кваліфікації цих дій не є обов`язковою умовою наявність негативних наслідків таких дій у вигляді завдання збитків, порушень прав та охоронюваних законом інтересів інших господарюючих суб`єктів чи споживачів, оскільки достатнім є встановлення самого факту погодження конкурентної поведінки, яка може мати негативний вплив на конкуренцію.
Верховний Суд під час розгляду справ про оскарження рішень АМК дотримується сталої позиції, що для визнання органом АМК порушення законодавства про захист економічної конкуренції вчиненим достатнім є встановлення й доведення наявності наміру суб`єктів господарювання погодити (скоординувати) власну конкурентну поведінку, зокрема шляхом обміну інформацією під час підготовки тендерної документації, що разом з тим призводить або може призвести до переваги одного з учасників під час конкурентного відбору з метою визначення переможця процедури закупівлі. Негативним наслідком при цьому є сам факт спотворення результатів торгів (через узгодження поведінки конкурсантами). Узгоджена поведінка учасників торгів не відповідає суті конкурсу. Змагальність під час торгів забезпечується таємністю інформації. З огляду на зміст статей 1, 5, 6 Закону № 2210 змагальність учасників процедури закупівлі передбачає самостійні та незалежні дії (поведінку) кожного з них, обов`язок готувати свої пропозиції окремо, без обміну інформацією. Близька за змістом правова позиція висловлена у низці постанов Верховного Суду, у тому числі, в постановах від 13.03.2018 у справі № 924/381/17, від 12.06.2018 у справі № 922/5616/15, від 18.10.2018 у справі № 916/3214/17, від 18.12.2018 у справі № 922/5617/15, від 11.06.2020 у справі № 910/10212/19, від 22.10.2019 у справі № 910/2988/18, від 07.11. 2019 у справі № 914/1696/18, від 02.07.2020 у справі № 927/741/19, від 09.12.2021 у справі № 916/3366/20, від 14.06.2022 у справі № 910/1667/21. Вказаний висновок хоча і прийнятий у справах за нормативно-правового регулювання правовідносин Законами №2210 та № 3659-XIІ в редакції до 01.01.2024, водночас кваліфікація правопорушення за пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини другої статті 6 Закону № 2210 не змінилася разом зі зміною законодавства, тому вказані висновки є релевантними та такими, що підлягають застосуванню до цих спірних правовідносин.
Суд систематично наголошував на тому, що Закон № 2210 не ставить застосування передбачених ним наслідків узгоджених антиконкурентних дій у залежність від "спільної домовленості разом брати участь у торгах з метою усунення конкуренції". Цілком зрозуміло, що така "домовленість" навряд чи може мати своє матеріальне втілення у вигляді письмових угод чи інших документів. А тому питання про наявність / відсутність узгоджених антиконкурентних дій має досліджуватися судами, виходячи з усієї сукупності обставин і доказів, з`ясованих і досліджених у справі, враховуючи їх вірогідність і взаємозв`язок, у відповідності до статті 86 ГПК України. Зазначена правова позиція Верховного Суду є сталою та послідовною. Про необхідність врахування наведеної правової позиції у застосуванні приписів статті 86 ГПК України зазначалося у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 22.10.2019 зі справи № 910/2988/18, від 05.08.2019 зі справи №922/2513/18, від 07.11.2019 зі справи № 914/1696/18, від 11.06.2020 зі справи № 910/10212/19, від 02.07.2020 зі справи № 927/741/19, від 26.01.2021 зі справи № 910/2576/20, від 04.02.2021 зі справи № 910/17126/19, від 23.03.2021 зі справи № 910/4542/20.
При цьому, застосування приписів статті 86 ГПК України, як норми процесуального права, має загальний (універсальний) характер для усіх справ. Обов`язком суду при розгляді справи є саме оцінка доказів за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Тобто з`ясування всіх юридично значущих обставин на підставі наданих сторонами аргументів та доказів з усіма притаманними їм (доказам) властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Саме чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що оцінка доказів - це визначення їх об`єктивної дійсності, правдивості та достовірності. Способи перевірки і дослідження доказів залежать від конкретного виду засобів доказування, що використовуються. Метою оцінки доказів з огляду на їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності - є усунення суперечностей між доказами, сумнівів у достовірності висновків, що випливають з отримуваної доказової інформації. Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. При цьому суд у кожному випадку повинен навести мотиви, з яких він приймає одні докази та відхиляє інші.
Крім того, сукупна оцінка доказів, вказаних АМК в оспорюваному рішенні, може вважатися більш вірогідною для підтвердження узгоджених дій саме позивачем лише у тому випадку, коли вона повністю виключає можливість вірогідності у одночасному існуванні обставин, які на думку АМК, підтверджують таке узгодження.
Під час розгляду справ за участю органів АМК України, предметом яких є визнання недійсним/скасування його рішень, встановлені у рішенні АМК обставини та докази підлягають оцінці судами, виходячи з положень частини третьої статті 86 ГПК України і саме від встановлення відповідних обставин справи на підставі правильної оцінки доказів щодо всебічності, повноти та об`єктивності залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. Водночас висновки суду у кожній конкретній справі формуються за результатами оцінки судом фактичних обставин, певної доказової бази на підставі наданих сторонами доказів за правилами, визначеними у статті 86 ГПК України.
Скаржник, зазначаючи про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм права, вказує про понятійні категорії, такі як "обставини справи" і "докази у справі", порушуючи питання, що пов`язані із встановленням обставин справи та оцінкою відповідних доказів. Проте, наведене не узгоджується з правилами перегляду судових рішень судом касаційної інстанції як "суду права", а не "суду факту" відповідно до визначених статтею 300 ГПК України повноважень. А перевірка зазначених доводів виходить за визначені цією статтею межі розгляду справи судом касаційної інстанції.
Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій належними чином дослідили наявні у справі докази, на підставі яких встановили обставини вчинення Товариством порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, за яке позивача притягнуто до відповідальності та відповідно правильно застосували до спірних правовідносин положення пункту 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону № 2210.
З огляду на викладене, доводи касаційної скарги в частині підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшли свого підтвердження. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
Доводи скаржника про порушення судами попередніх інстанцій норм права при ухваленні оскаржуваних судових рішень за результатами перегляду справи в касаційному порядку не знайшли свого підтвердження з мотивів, викладених у цій постанові.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.
За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися та не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, а тому касаційну скаргу позивача слід залишити без задоволення.
Судові витрати
Судовий збір, сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладається на скаржника, оскільки Верховний Суд касаційну скаргу залишає без задоволення, а судові рішення попередніх інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Малого приватного підприємства "Гермес С" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2026 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2026 у справі № 910/11426/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя І. Булгакова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Ю. Власов