ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/1004/26
09 липня 2026 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - Відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області (далі - Відповідач 2), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову у призначенні пенсії №192650012448 від 20.01.2026 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати період страхового стажу згідно: довідки №144 від 02.05.2025, №10 від 06.09.2023 року; довідки №14 від 30.01.2025 року; трудової книжки НОМЕР_1 від 10.07.1978 року; періоди догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 ; період роботи в селянській спілці “Маяк” згідно з наданою довідкою №65 від 17.10.2024 року та призначити і виплачувати пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” ОСОБА_1 з 20.01.2026 року.
В обґрунтування позовної заяви зазначає, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, до якої додав відповідні документи на підтвердження страхового стажу.
За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Волинській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області №192650012448 від 20.01.2026 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Разом з тим, зазначено, що необхідний страховий стаж статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” становить 22 роки. Страховий стаж - 6 років 1 місяць 29 днів. Прийнято рішення: відмовити ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Позивач вважає таку відмову відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області протиправною та підлягає скасуванню.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області подав до суду 19.03.2026 відзив на позовну заяву. 
Згідно наданих до заяви документів про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 страховий стаж складає 06 років 01 місяць 29 днів.
У зв`язку з порушенням порядку ведення трудових книжок та порядку видання довідок на підтвердження періоду роботи до страхового стажу згідно наданих документів не зараховано періоди роботи Позивача: 
- довідки №144 від 02.05.2025, №10 від 06.09.2023 оскільки ім`я “ ОСОБА_2 ” не відповідає імені у паспорті “ ОСОБА_3 ”;
- довідки №14 від 30.01.2025, оскільки в електронній пенсійній справі відсутній документ про зміну прізвища з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 ;
- трудової книжки НОМЕР_1 від 10.07.1978 року, оскільки на титульній сторінці у відмітці про зміну прізвища з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 відсутній підпис відповідальної особи, яка внесла відомості. Також записи про зміну імені і виправлення в даті народження не відповідають вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої Міністерством соціального захисту населення України 29 липня 1993року №58 та затвердженої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110;
- періоди догляду за дітьми ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки в свідоцтвах про народження НОМЕР_2 та НОМЕР_3 ім`я матері “ ОСОБА_2 ” не відповідає імені у паспорті заявниці “ ОСОБА_3 ”;
- період роботи в селянській спілці “ ОСОБА_6 ” згідно з наданою довідкою №65 від 17.10.2024 року зараховано не по 20.03.2000, а по 31.12.1998, а з 1999 по відповідно до даних, які містяться в Індивідуальних відомостях про застраховану особу реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, оскільки роботу не підтверджено первинними документами. 
З рахуванням наведеного, Відповідачем 2, 20 січня 2026 року прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу передбаченого статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. 
Верховний Суд в постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 263/14242/17 вказав, що аналіз частини другої статті 19 Конституції України дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу “заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом”. 
Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів. 
Таким чином, адміністративний позов ОСОБА_1 є безпідставним та необґрунтованим, а дії відповідача не можна вважати протиправними, оскільки він діяв виключно в межах, визначених нормами чинного законодавства.
З огляду на викладене, просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Відповідач своїм правом не скористався та відзиву до суду не подав.
Частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Ухвалою суду від 27.04.2026 продовжено строк розгляду справи на 2 місяці.
Інших заяв по суті справи від сторін не надходило. Сторони скористались своїм правом щодо подачі заяв по суті справи.
Справа розглянута з урахування періоду перебування головуючої судді у основній щорічній плановій відпустці.
Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 13 січня 2026 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення їй пенсії за віком. 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову у призначенні пенсії №192650012448 від 20.01.2026 року громадянці ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки за результатами розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно: - довідки №144 від 02.05.2025, №10 від 06.09.2023 оскільки ім`я “ ОСОБА_2 ” не відповідає імені у паспорті “ ОСОБА_3 ”; - довідки №14 від 30.01.2025, оскільки в електронній пенсійній справі відсутній документ про зміну прізвища з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 ; - трудової книжки НОМЕР_1 від 10.07.1978 року, оскільки на титульній сторінці у відмітці про зміну прізвища з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 відсутній підпис відповідальної особи, яка внесла відомості. Також записи про зміну імені і виправлення в даті народження не відповідають вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої Міністерством соціального захисту населення України 29 липня 1993року №58 та затвердженої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110; періоди догляду за дітьми ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки в свідоцтвах про народження НОМЕР_2 та НОМЕР_3 ім`я матері “ ОСОБА_2 ” не відповідає імені у паспорті заявниці “ ОСОБА_3 ”; - період роботи в селянській спілці “ ОСОБА_6 ” згідно з наданою довідкою №65 від 17.10.2024 року зараховано не по 20.03.2000, а по 31.12.1998, а з 1999 по відповідно до даних, які містяться в Індивідуальних відомостях про застраховану особу реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, оскільки роботу не підтверджено первинними документами. Підставою видачі довідки виступають лише книги по заробітній платі за 1993-2000 рр. Можливо зарахувати після акту перевірки. 
Необхідний страховий стаж статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” становить 22 роки. 
Страховий стаж - 6 років 1 місяць 29 днів. 
Прийнято рішення: відмовити ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Позивач не погоджується з такими діями та рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області, вважає їх протиправними та такими, що порушують його право на соціальний захист.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV) та Законом України від 05.11.1991 № 1788«Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII)
Згідно зі ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. 
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058 ). 
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058 ). 
Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. 
До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок №637). 
Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. 
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, відомості якої підлягають врахуванню при визначенні стажу роботи особи. 
Як видно з матеріалів справи, згідно паспорта серія НОМЕР_4 , виданий Заліщицьким РВ УМВС України в Тернопільській області від 15 липня 2005 року анкетні дані позивачки - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
З довідки №144 від 02.05.2025 року вбачається, що позивачка дійсно працювала у Заліщицькій допоміжній школі інтернаті з 27.07.1983 року (наказ №66 від 27.07.1983 року) по 01.12.1984 року (наказ №110 від 01.12.1984 року) на посаді прибиральника службових приміщень. Однак у довідці не вірно зазначено ім`я позивачки “ ОСОБА_2 ” замість вірного “ ОСОБА_3 ”. 
Той факт, що ця довідка дійсно підтверджує місце роботи позивачки у зазначений період у Заліщицькій допоміжній школі інтернаті, підтверджується інформацією, яка збігається із даними, зазначеними у трудовій книжці ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 , а саме період роботи, дата прийняття на роботу та дата звільнення з роботи, номери наказів збігаються із зазначеними у довідці. 
Як вбачається з рішення про відмову в призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 20.01.2026 №192650012448, до страхового стажу не зараховано період роботи згідно довідки №10 від 06.09.2023 року, оскільки ім`я “ ОСОБА_2 ” не відповідає імені у паспорті заявниці “ ОСОБА_3 ”. 
На момент підготовки адміністративного позову до суду у зазначеній довідці було виявлено описку. Оскільки Комунальна установа “Заліщицький міський будинок народної творчої” не ліквідована та працює по сьогоднішній день, дане питання було врегульовано у досудовому порядку шляхом отримання нової довідки №1 від 24.02.2026 року. 
У вказаній довідці зазначено, що ОСОБА_1 дійсно працювала прибиральницею Районного палацу культури, з 28 жовтня 1988 року (наказ директора про прийняття від 28.10.1988 №61а-к) по 18 жовтня 1990 року (наказ директора про звільнення від 18.10.1990 р. №74). Вказані відомості збігаються із зазначеними у трудовій книжці ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 , а саме період роботи, дата прийняття на роботу та дата звільнення з роботи, номери наказів збігаються із зазначеними у довідці. 
З довідки № 14 від 30.01.2025 року вбачається, що ОСОБА_7 була прийнята на роботу робочою безалкогольного цеху Об`єднання виробничих підприємств Заліщицького РайСТ з 11 липня 1978 року, згідно наказу №50 від 10 липня 1978 року. З 10 жовтня 1979 року робоча ОСОБА_7 була звільнена з роботи безалкогольного цеху, згідно поданої заяви, по п. 1 ст. 36 КЗпП УРСР, згідно наказу №153 від 10 жовтня 1979 року. Вказані відомості збігаються із зазначеними у трудовій книжці ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 , а саме період роботи, дата прийняття на роботу та дата звільнення з роботи, номери наказів збігаються із зазначеними у довідці. 
Вказаний період роботи з 10 липня 1978 року по 10 жовтня 1979 року позивачці ОСОБА_1 не зараховано до страхового стажу, оскільки, як вбачається з рішення про відмову у призначенні пенсії - в електронній пенсійній справі відсутній документ про зміну прізвища з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 . 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 змінила прізвище у зв`язку з укладенням шлюбу. 16 листопада 1980 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладено шлюб та зареєстровано виконавчим комітетом Подільської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області, актовий запис №19. Згодом, шлюб між подружжям було розірвано на підставі рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 15 травня 1990 року. Вказане підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00056267863 від 03 лютого 2026 року. 
Отже, з вищезазначеного логічно випливає, що у період роботи з 1978 по 1979 роки прізвище позивачки саме ОСОБА_4 , оскільки змінено на Федів воно було згодом, тож такі відомості не можуть міститися в електронній пенсійній справі. 
Оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу, обґрунтоване відсутністю необхідного страхового стажу - 22 роки. Зазначено, що страховий стаж ОСОБА_1 складає 6 років 1 місяць 29 днів, при цьому не враховано певний страховий стаж, зокрема, період роботи, згідно з трудовою книжкою серія НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці у відмітці про зміну прізвища з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 відсутній підпис відповідальної особи, яка вносила відомості. Також записи про зміну імені і виправлення в даті народження не відповідають вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої Міністерством соціального захисту населення України 29 липня 1993 року №58 та затвердженої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110. 
Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, заповнення та ведення якої здійснюється власником або уповноваженим органом. Тому, особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому, неправильне заповнення трудової книжки не може бути підставою для незарахування органом Пенсійного фонду України страхового стражу позивача. 
Так, на час початку заповнення трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі Інструкція №162). 
Згідно п.п.1.1-1.3 вказаної Інструкції трудова книжка є основним документом щодо трудової діяльності робітників та службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ та організацій, які пропрацювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних та тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. Прийом на роботу без трудової книжки не допускається. 
Особи, які надходять на роботу як робітники та службовці вперше, зобов`язані подати адміністрації довідку про останнє заняття, видану за місцем проживання відповідною житлово-комунальною організацією, селищною або сільською Радою народних депутатів, вуличним комітетом (довідка, видана вуличним комітетом), повинна бути засвідчена виконавчим; звільнені з лав Збройних Сил СРСР зобов`язані пред`явити адміністрації військовий квиток. 
Відповідно до п.2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого терміну від часу прийому працювати. 
У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи у роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження та заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку та статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи та раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. 
Усі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення повинні точно відповідати текст наказу (розпорядження). (п.2.3 Інструкції №162). 
Згідно п.2.4 Інструкції №162 з кожним записом, що вноситься на підставі наказу (розпорядження) у трудову книжку (вкладиш) про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу та звільнення, адміністрація зобов`язана ознайомити власника цієї книжки (вкладиша) під розписку в особистій картці (типова міжвідомча форма №Т -2, затверджена ЦСУ СРСР), в якій має бути повторено точний запис із трудової книжки (вкладиша). 
У разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові у цьому необхідну допомогу. У разі потреби адміністрація підприємства видає робітникам та службовцям на їхнє прохання завірені виписки відомостей про роботу з трудових книжок. (п.п.2.5, 2.6 Інструкції №162). 
Відповідно до п.п.2.10-2.11 Інструкції №162 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами), та дата народження зазначаються на підставі паспорта або свідоцтва про народження. 
Освіта середня, середня спеціальна та вища вказується лише на підставі документів (атестата, посвідчення, диплома). 
Запис про незакінчену середню або незакінчену вищу освіту також може бути здійснений лише на підставі відповідних документів (студентського квитка, залікової книжки, довідки навчального закладу тощо). 
Професія чи спеціальність записується у трудовій книжці на підставі документа про освіту чи іншого належно оформленого документа. 
Після вказівки дати заповнення трудової книжки працівник підписом засвідчує правильність внесених відомостей. 
Першу сторінку (титульний лист) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або друк відділу кадрів), де вперше заповнювалася трудова книжка. 
В подальшому наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 затверджено «Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників», де передбачено що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають. 
Отже, виходячи з наведеного можна дійти висновку про те, що трудова діяльність працівників підтверджується трудовою книжкою встановленого взірця, що є основним документом про їх трудову діяльність, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи.
Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 по справі №754/14898/15-а. 
На особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17. 
Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії. 
Факт працевлаштування позивачки в спірний період підтверджується записами у трудовій книжці та при цьому на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. 
Відтак суд вважає, що відсутність відомостей, зазначених відповідачем не може бути підставою для незарахування пенсійним органом страхового стажу позивачки, який зазначений у такій трудовій книжці. Неврахування даних, які містяться у трудовій книжці серії НОМЕР_1 для розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 є порушенням конституційних прав позивачки на отримання належного пенсійного забезпечення. 
Як вбачається з рішення про відмову в призначенні пенсії до страхового стажу не зараховано періоди догляду за дітьми 09.07.1982 року народження та ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки в свідоцтвах про народження НОМЕР_2 та НОМЕР_3 ім`я матері “ ОСОБА_2 ” не відповідає імені у паспорті заявниці “ ОСОБА_3 ”. 
Як видно зі свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 07.08.1982 року, ОСОБА_9 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками якого є: батько ОСОБА_8 , мати - ОСОБА_1 . 
Як видно зі свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 від 21.01.2021 року, ОСОБА_10 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьками якої є: батько - ОСОБА_8 , мати - ОСОБА_1 . 
Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00056267863 від 03.02.2026 року, 16 листопада 1980 року виконавчим комітетом Подільської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області зареєстровано актовий запис про шлюб №19, відомості про чоловіка: ОСОБА_8 , прізвище після реєстрації шлюбу: ОСОБА_5 ; відомості про дружину: ОСОБА_7 , прізвище після реєстрації шлюбу: ОСОБА_5 . 
Таким чином, суд має підстави дійти до переконання, що зауваження пенсійного органу виникли лише з приводу наявності невідповідності «ім`я» матері в свідоцтві про народження дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 – “ ОСОБА_2 ” супроти паспортним даним позивачки - ОСОБА_3 , аж ніяк не спростовує самого факту догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку. 
Згідно з пунктом 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії встановлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. 
За правовим висновком Верховного суду в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. 
Отже, ГУ ПФУ у Волинській області протиправно не зараховано до страхового стажу позивачки період догляду за дітьми ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення ними трирічного віку. 
У розрізі вищенаведеного, суд має підстави констатувати, що орган Пенсійного фонду України, відмовляючи позивачці у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” діяв не на підставі та не у спосіб, що 
З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні відносини, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача буде визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову у призначенні пенсії №192650012448 від 20.01.2026 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати період страхового стажу згідно: довідки №144 від 02.05.2025, №10 від 06.09.2023 року; довідки №14 від 30.01.2025 року; трудової книжки НОМЕР_1 від 10.07.1978 року; періоди догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 ; період роботи в селянській спілці “Маяк” згідно з наданою довідкою №65 від 17.10.2024 року.
Щодо позовної вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити і виплатити ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з дати звернення за пенсією 20 січня 2026 року, то суд зазначає таке.
Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 р. у справі "Гурепка проти України" (Оигерка V. Пкгаіпе), заява №61406/00, п.59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 р. у справі «Кудла проти Польщі» (Кікіїа V. Роїапсі), заява №30210/96, п.158) (п.29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі "Гарнага проти України", заява № 20390/07).
Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Таким чином, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зобов`язаний враховувати положення статті 13 Конвенції стосовно права на ефективний засіб юридичного захисту, під яким слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів (наслідків), дає найбільший ефект, забезпечує поновлення порушеного права та є адекватним наявним обставинам.
У постанові від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18 Верховний Суд сформулював такий висновок: у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання відповідним заявником усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.
Суд зазначив, що такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.
Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 380/12913/21.
Разом з тим, в процесі розгляду справи судом не здійснювалась перевірка виконання позивачем всіх умов, необхідних для прийняття рішення органами пенсійного фонду про призначення йому пенсії за віком.
Відтак, в контексті розгляду цієї справи суд вважає, що належним та ефективним способом буде зобов`язання повторно розглянути заяву позивача про призначення йому пенсії за віком, з урахуванням висновків суду у цій справі.
Тому з метою належного та ефективного захисту порушеного права, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Волинській області повторно розглянути заяву позивача про призначення їй пенсії за віком, відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з дати звернення за пенсією 20 січня 2026 року, з урахуванням висновків суду у даній справі.
Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову у призначенні пенсії №192650012448 від 20.01.2026 року та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати період страхового стажу згідно: довідки №144 від 02.05.2025, №10 від 06.09.2023 року; довідки №14 від 30.01.2025 року; трудової книжки НОМЕР_1 від 10.07.1978 року; періоди догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 ; період роботи в селянській спілці “Маяк” згідно з наданою довідкою №65 від 17.10.2024 року та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення їй пенсії за віком, відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з дати звернення за пенсією 20 січня 2026 року, з урахуванням висновків суду у даній справі.
Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
За подання позовної заяви до суду, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1331,60 грн, що підтверджується квитанцією від 24.02.2026.
Оскільки, суд позов задовольняє частково, то на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області, сплачений судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 665,80 грн.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову у призначенні пенсії №192650012448 від 20.01.2026 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати період страхового стажу згідно: довідки №144 від 02.05.2025, №10 від 06.09.2023 року; довідки №14 від 30.01.2025 року; трудової книжки НОМЕР_1 від 10.07.1978 року; періоди догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 ; період роботи в селянській спілці “Маяк” згідно з наданою довідкою №65 від 17.10.2024 року та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення їй пенсії за віком, відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з дати звернення за пенсією 20 січня 2026 року, з урахуванням висновків суду у даній справі.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області сплачений судовий збір в розмірі 665 грн (шістсот шістдесят п`ять) 80 копійок. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 09 липня 2026 року.
Реквізити учасників справи:
позивач:
- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_6 ); 
відповідач:
- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: майдан Волі, 3,м. Тернопіль,Тернопільський р-н, Тернопільська обл.,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769). 
- Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (місцезнаходження/місце проживання: майдан Київський майдан, 6,м. Луцьк,Луцький р-н, Волинська обл.,43027 код ЄДРПОУ 13358826). 

Головуючий суддя Подлісна І.М.