Справа № 342/1209/24
Провадження № 1-кп/342/53/2026 

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2026 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Городенка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024091150000157 про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Городенка Івано-Франківської області, зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей немає, відбуває покарання в УВП,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,
учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинувачений ОСОБА_3 , 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.
Кримінальне правопорушення було вчинено за наступних обставин: 
Старший солдат ОСОБА_3 перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 згідно наказу командира від 04.03.2022 №48. Проте, солдат ОСОБА_3 , незважаючи на обов`язок неухильно дотримуватися норм чинного законодавства України, вчинив кримінальне правопорушення, спрямоване на систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.
Обвинувачений, проживав по АДРЕСА_1 , спільно із потерпілою, яка є його бабусею - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою вели спільний побут який пов`язаний із сімейними відносинами.
Однак, під час спільного проживання, між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , у зв`язку із зловживанням ОСОБА_3 спиртними напоями, та тим що останній не допомагає ОСОБА_6 по господарству, склались особисті неприязні відносини, які супроводжуються постійними сімейними сварками, нецензурною лайкою, образами та вчиненням ОСОБА_3 відносно ОСОБА_6 домашнього насильства психологічного характеру.
Домашнє насильство ОСОБА_3 вчинив за таких обставин: 18.05.2024 біля 17:00 год., перебуваючи за місцем постійного проживання - у господарстві, що розташоване по АДРЕСА_1 , вчинив конфлікт зі своєю бабусею ОСОБА_6 , з якою проживають за однією адресою, де в подальшому умисно вчинив дії психологічного характеру, застосувавши до останньої психологічне насильство, що виразилось в образах в бік бабусі, чим принизив її честь та гідність та завдав потерпілій ОСОБА_6 морального і психологічного болю. За вказаним фактом працівниками відділення поліції №2 (м. Городенка) Коломийського районного відділу поліції ГУНП в Івано- Франківській області, відносно ОСОБА_3 було складено та скеровано до Городенківського районного суду Івано-Франківської області протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Того ж дня, біля 23:07 год., перебуваючи за місцем постійного проживання, повторно вчинив конфлікт зі своєю бабусею ОСОБА_6 , з якою проживають за однією адресою, де в подальшому умисно вчинив дії психологічного характеру, застосувавши до останньої психологічне насильство, що виразилось в образах в бік бабусі, чим принизив її честь та гідність та завдав потерпілій ОСОБА_6 морального і психологічного болю. За вказаним фактом працівниками відділення поліції № 2 (м. Городенка) Коломийського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області, відносно ОСОБА_3 було складено та скеровано до Городенківського районного суду Івано-Франківської області протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Постановою Городенківського районного суду від 28 травня 2024 року дані справи об`єднано в одне провадження, за результатом розгляду якого, 28.05.2024 постановою Городенківського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та застосовано до останнього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 204 (двісті чотири) гривні.
Також обвинувачений 30.08.2024 біля 14:00 год., перебуваючи за місцем постійного проживання, вчинив конфлікт з потерпілою ОСОБА_6 , з якою проживають за однією адресою, де в подальшому умисно вчинив дії психологічного характеру, застосувавши до останньої психологічне насильство, що виразилось в образах в бік потерпілої, чим принизив її честь та гідність та завдав потерпілій ОСОБА_6 морального і психологічного болю.
Внаслідок умисних систематичних, протиправних дій ОСОБА_3 , потерпілій ОСОБА_6 завдано психологічних страждань, що виразилось у втраті енергійності, втомі, фізичному дискомфорті, втраті повноцінного сну та відпочинку, у тому числі втраті самооцінки, позитивних емоцій та негативних переживаннях.
В судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, при обставинах, зазначених в обвинувальному акті, та вважає недоцільним дослідження доказів, які ніким не оспорюються. 
Потерпіла у судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялася у передбаченому чинним законодавством порядку. Подала, через канцелярію суду, заяву в якій просила суд підготовче засідання та судовий розгляд справи № 342/1209/24 проводити у її відсутності. Претензій до обвинуваченого не має, просить суворо не карати. Не заперечує щодо скороченого розгляду справи. (а.с.31-32)
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за пропозицією прокурора та за згодою учасників судового провадження, з`ясувавши, чи правильно вони розуміють зміст фактичних обставин справи, які вказані в обвинувальному акті, чи добровільною є їх позиція, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Суд, визначивши обсяг доказів, які будуть досліджуватись, здійснив допит обвинуваченого, дослідив дані, які характеризують його особу.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 ствердив, що вину визнає, у вчиненому кається, у бабусі просив пробачення. Зазначив, що всі ці дії були вчинені ним під час нервових зривів у нього після контузії, яку отримав під час бойових дій в 2024 році.
Таким чином, суд встановив, що вина ОСОБА_3 у вчиненні домашнього насильства, тобто в умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо особи з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, доведена. Його дії за ст.126-1 Кримінального кодексу України кваліфіковані правильно.
При призначенні покарання суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, його суспільну небезпеку, обставини вчинення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. 
Вчинене кримінальне правопорушення відповідно до ст.12 Кримінального кодексу України відноситься до нетяжких злочинів. 
До обставин, які пом`якшують покарання, суд відносить щире каяття обвинуваченого, повне визнання ним вини. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
За місцем проживання органом місцевого самоврядування ОСОБА_3 характеризується добре. На обліку в лікарів нарколога та психіатра в КНП «Городенківська БЛІЛ» не перебуває. Не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей немає. Перебував на службі в ЗСУ. Раніше притягався до кримінальної відповідальності, а саме вироком Івано-Франківського міського суду від 30.04.2026 засуджений за ч.5 ст.407 КК України до позбавлення волі на строк п`ять років. Вирок набрав законної сили 02.06.2026. 
Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, визначає ч. 2 ст. 65 Кримінального кодексу України.
Приймаючи до уваги вищенаведене, враховуючи особу обвинуваченого, який притягався до кримінальної відповідальності, враховуючи його вік, заяву потерпілої, позицію прокурора про визначення міри покарання у виді позбавлення волі із чим погодився і сам обвинувачений, суд приходить до переконання, що обвинуваченому слід обрати покарання в межах санкції статті 126-1 КК України у виді позбавлення волі, для реалізації принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. 
Вироком Івано-Франківського міського суду від 30.04.2026 в справі №344/7432/26 ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На даний час ОСОБА_3 відбуває покарання згідно даного вироку в установі виконання покарань і покарання за вказаним вироком ним ще не відбуто.
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Згідно з ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.
Тому остаточне покарання ОСОБА_3 слід визначити у відповідності до ч.1 та ч.4 ст.70 КК України.
Оскільки ОСОБА_3 відбуває покарання за попереднім вироком у виді позбавлення волі і за даним вироком йому призначається остаточне покарання у виді реального позбавлення волі, тому підстави для застосування обмежувальних заходів, передбачених ст.91-1 КК України, відсутні.
Строк відбуття покарання обвинуваченому слід рахувати із 11.03.2026, а саме з часу визначеного вироком Івано-Франківського міського суду від 30.04.2026 в справі №344/7432/26, згідно якого він вже відбуває покарання у виді позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченому в даному кримінальному провадженні не має необхідності обирати до набрання вироком законної сили, оскільки він відбуває покарання у виді позбавлення волі згідно попереднього вироку. 
Цивільного позову у кримінальному провадженні не заявлено.
Речові докази та процесуальні витрати відсутні. 
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 349,368-371, 373-374, 394-395 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, та призначити йому покарання у виді - позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ч.1, ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарання, призначеного за даним вироком, та покарання, призначеного вироком Івано-Франківського міського суду від 30 квітня 2026 року, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць. 
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з часу визначеного вироком Івано-Франківського міського суду від 30 квітня 2026 року – із 11 березня 2026 року.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 
Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, крім оскарження з підстав, визначених ч. 2 ст. 394 КПК України. 
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. 
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. 

Суддя: ОСОБА_1