Справа № 335/7638/26  2-а/335/162/2026 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2026 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Романько О.О., за участю секретаря судового засідання Корсунової Г.В., представників позивача Славич Т.О., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить затримати громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та помістити її до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в України, ДМС України з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, терміном на шість місяців.
Позовні вимоги обґрунтовані наступним.
Під час здійснення перевірки законності перебування громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , було встановлено що він прибув на територію України в 2007 році, разом зі своїми батьками громадянами російської федерації: матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка була документована посвідкою на постійне проживання НОМЕР_1 від 03.04.2017 та батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який був документований посвідкою на постійне проживання НОМЕР_2 від 29.01.2018.
На даний час батьки вважаються померлими від 22.03.2026, свідоцтво про смерть ОСОБА_3 - НОМЕР_3 від 26.03.2026, свідоцтво про смерть ОСОБА_4 НОМЕР_4 від 26.03.2026).
У громадянина ОСОБА_1 відсутній будь який документ, що дає право на виїзд з України, та відсутні документи, що дають право законно перебувати/ проживати в Україні, в наявності є оригінал свідоцтва про народження НОМЕР_5 , видане відділом ДРАЦ м. Єйска управління ДРАЦ Краснодарського края від 09.08.2007, з відміткою оуфмс по КК в Єйському районі про те, що ОСОБА_1 набув громадянство російської федерації 15.08.2007.
З пояснень ОСОБА_1 встановлено, що після досягнення ним 14 – річного віку (2021 рік) він не отримував паспорт громадянина рф, до посольства рф на території України з цього питання не звертався. Для підтвердження його особи надав довідку з фотокарткою, видану опорним навчальним закладом Новомиколаївської спеціалізованої загальноосвітньої школи I-III ступенів Новомиколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області, про те, що він навчався в цьому навчальному закладі у період з 01.09.2014 по 26.05.2025.
Також пояснив, що після досягнення 18 річного віку, він не вчиняв жодних заходів з оформлення документів, що дають право перебувати/проживати в Україні.
Відповідно до відомостей, наявних у інтегрованій міжвідомчій автоматизованій системі обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан» відсутні дані щодо перетину кордону у напрямку в`їзд/виїзду з території України громадянином ОСОБА_1 .
З метою встановлення додаткової інформації, яка підтверджувала б законність перебування в Україні громадянина російської федерації ОСОБА_1 , Управлінням ДМС у Запорізькій області проведено перевірку за наступними обліками:
- за обліками УДМС у Запорізькій області, з використанням бази даних відомчої інформаційної системи ДМС, за результатами – інформація про звернення громадянина ОСОБА_1 за статусом біженця або особи, яка потребує додаткового захисту відсутня, інформація щодо оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні, отримання дозволу на імміграцію, документування посвідкою на постійне проживання, документування паспортом громадянина України, належності до громадянства України або оформлення виходу з нього відсутня. 
- за обліками Єдиного реєстру боржників, за результатами- інформація про майнові зобов`язання іноземця перед державою відсутні.
Приписами статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі – Закон №3773-VI) передбачено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України. 
Частиною четвертою статті 16 Закону №3773-VI встановлено, звільняються від реєстрації іноземці та особи без громадянства, які не досягли вісімнадцятирічного віку.
Нормою пункту 1 Наказу МВС України від 20.07.2015 № 884 «Про затвердження Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду» (далі – Наказ №884) передбачено, що громадяни держав з безвізовим порядком в`їзду можуть тимчасово перебувати на території України не більше ніж 90 днів протягом 180 днів, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Громадянин рф ОСОБА_1 досяг вісімнадцятирічного віку ІНФОРМАЦІЯ_4 , дозволений строк перебування на території України у громадянина російської федерації ОСОБА_1 закінчився 06.08.2025.
З 07.08.2025 громадянин російської федерації ОСОБА_1 перебуває на території України незаконно, порушує законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, ухиляється від виїзду з України до країни походження або третьої країни після закінчення встановленого терміну перебування в Україні.
06.07.2026 року УДМС у Запорізькій області у зв`язку з порушенням законодавства про правовий статус іноземців прийняло рішення про примусове видворення відповідачки за межі України.
Позивач зазначає, що існують обґрунтовані підстави вважати, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення про видворення та перешкоджатиме процедурі ідентифікації. Оскільки остаточна ідентифікація особи можлива лише країною її громадянської належності, виникла потреба у затриманні відповідача для забезпечення процесу документування та подальшого видворення.
Ухвалою судді від 07.06.2026 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві.
Відповідач фактичні обставини, викладені у позові не оспорював, проти задоволення позову не заперечував. Пояснив, що його батьки загинули під час бомбардування м. Запоріжжя. Наразі ним опікується тітка. Разом з тим, він би хотів виїхати до країни свого походження, де на нього теж чекає тітка, яка є рідною його загиблої матері. Вважає, що оформлення на нього документів та переміщення на територію РФ буде відповідати його інтересам.
Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив такі обставини.
Відповідач є громадянином Російської Федерації.
Під час здійснення перевірки законності перебування громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , було встановлено що він прибув на територію України в 2007 році, разом зі своїми батьками громадянами російської федерації: матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка була документована посвідкою на постійне проживання НОМЕР_1 від 03.04.2017 та батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який був документований посвідкою на постійне проживання НОМЕР_2 від 29.01.2018.
На даний час батьки вважаються померлими від 22.03.2026, свідоцтво про смерть ОСОБА_3 - НОМЕР_3 від 26.03.2026, свідоцтво про смерть ОСОБА_4 НОМЕР_4 від 26.03.2026).
У громадянина ОСОБА_1 відсутній будь-який документ, що дає право на виїзд з України, та відсутні документи, що дають право законно перебувати/ проживати в Україні, в наявності є оригінал свідоцтва про народження НОМЕР_5 , видане відділом ДРАЦ м. Єйска управління ДРАЦ Краснодарського края від 09.08.2007, з відміткою оуфмс по КК в Єйському районі про те, що ОСОБА_1 набув громадянство російської федерації 15.08.2007.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 після досягнення ним 14 – річного віку (2021 рік) він не отримував паспорт громадянина рф, до посольства рф на території України з цього питання не звертався. Для підтвердження його особи надав довідку з фотокарткою, видану опорним навчальним закладом Новомиколаївської спеціалізованої загальноосвітньої школи I-III ступенів Новомиколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області, про те, що він навчався в цьому навчальному закладі у період з 01.09.2014 по 26.05.2025. Після досягнення 18 річного віку, він не вчиняв жодних заходів з оформлення документів, що дають право перебувати/проживати в Україні.
Зважаючи, що громадянин ОСОБА_1 порушує міграційне та адміністративне законодавство України, самостійно не вживає заходів щодо повернення в країну громадянської належності, існує ймовірність що він перешкоджатиме проведенню процедури примусового видворення.
До відповідача як особи, яка не має документів, що посвідчують його особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусове видворення відповідно до цього Закону) не може бути застосовано примусове повернення.
Відносно ОСОБА_1 прийнято рішення про примусове видворення з України, іноземець перебуває в Україні в статусі нелегального мігранта, не зможе отримати законне джерело доходів, не буде працевлаштований, згідно чинного законодавства та не зможе забезпечувати власні потреби.
Приписами статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Відповідно до п.п. 2 п. 2 Порядку продовження строку перебування та тимчасового проживання, продовження та скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено законодавством та міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.
Правила перебування іноземних громадян на території України визначаються наказом МВС України від 20.07.2015 № 884 «Про затвердження Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду».
Відповідно до пункту 1 наказу МВС України від 20.07.2015 № 884 передбачено, що громадяни держав з безвізовим порядком в`їзду можуть тимчасово перебувати на території України не більше ніж 90 днів протягом 180 днів, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.
Відповідач не має дійсного паспортного документа або документа, який дає право на виїзд з України, відсутні документи на право проживання в Україні. Він не може бути працевлаштованим та мати законне, постійне джерело доходів згідно з чинним законодавством, не зможе забезпечувати власні потреби, через що з метою отримання грошових коштів може вчиняти злочини проти власності, чим завдати істотної шкоди охоронюваним інтересам держави та окремих громадян.
В силу ч. 8 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).
Відповідно до статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.
06.07.2026 року ГУ ДМС у Запорізькій області прийнято рішення про примусове видворення відповідача з України.
Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:
1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України;
2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією;
4) зобов`язання внести заставу.
Підставами вважати, що відповідач буде ухилятися від виїзду, є:
- відсутність законних підстав для перебування іноземця на території України;
- відсутність документів, які б надавали право на перетин кордону для виїзду з території України;
- відсутність фінансового забезпечення для перебування на території України та виїзду за її межі.
Згідно із частиною 3 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Відповідно до частини 1 статті 288 КАС України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням органу або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців.
Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення суду має право розміщувати іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
Відповідно до частини 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Згідно із статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено виключні підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.
Абзацом 1 статті 21 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» зазначено, що в`їзд в Україну, перебування на території України та транзитний проїзд здійснюється за наявності достатнього фінансового забезпечення або наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України. Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення та його розмір встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини 1 статті 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальні мігранти та інші іноземці, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.
Частиною 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України.
В силу ч. 8 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).
У відповідності зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Порушення відповідачем законодавства України про перебування на території держави, відсутність документів, що підтверджують його особу, невжиття заходів щодо легалізації перебування на території іноземної для відповідача держави, відсутність стабільного джерела доходу, зареєстрованого місця проживання, дає суду достатні підстави для висновку, у разі незастосування до відповідача заходу у вигляді затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, останній може ухилитися від виконання рішення про видворення та перешкоджатиме процедурі ідентифікації. Інші заходи, передбачені ч. 1 ст. 289 КАС України до відповідача не можуть бути застосовані, оскільки з огляду на майновий стан останнього, визначений законом розмір застави є завідомо непомірним для нього, жодна особа із заявою про взяття відповідача на поруки до суду не зверталася.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.
Керуючись ст.ст. 2, 6, 77, 189, 242-246, 288-289, 371 КАС України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд,-
УХВАЛИВ:
Позов Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України - задовольнити.
Затримати та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні Державної міграційної служби України на строк 6 (шість) місяців громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.
Рішення суду допустити до негайного виконання.
Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:        О.О. Романько