Справа № 161/7173/26 
Провадження № 1-кп/161/989/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 04 серпня 2026 року  Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:
головуючого – судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №12025030580002677 від 28.10.2025 про обвинувачення  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки міста Ковель Волинської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , з вищою освітою, неодруженої, не працюючої, раніше не судимої, 
-у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 302 КК України,

в с т а н о в и в:

Так, ОСОБА_4 в травні 2025 року орендувала помешкання за адресою: АДРЕСА_2 , де створила та в подальшому утримувала спеціально облаштоване приміщення, де разом із ОСОБА_5 надавала клієнтам чоловічої статі платні послуги інтимного характеру, а також самостійно забезпечувала придбання засобів контрацепції тощо для надання послуг сексуального характеру. З останньою в ОСОБА_4 була заздалегідь обумовлена домовленість щодо добровільних сексуальних стосунків з особами чоловічої статі, за що кожна з них буде отримувати рівну частку грошових коштів, виручених від надання послуг сексуального характеру.
Так, ОСОБА_4 , нехтуючи загальноприйнятими правилами поведінки та засадами суспільної моральності у сфері статевих стосунків, використовуючи свій мобільний телефон з номером оператора стільникового зв?язку ТОВ «Лайфселл» НОМЕР_1 , підшуковувала потенційних клієнтів, та в ході розмови яких повідомляла про можливість надання послуг сексуального характеру, після чого домовлялася про порядок надання вищевказаних послуг в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , чим створила та утримувала місце розпусти, в якому надавала послуги сексуального характеру.
В період часу з 13 листопада 2025 року по 29 листопада 2025 року ОСОБА_4 , перебуваючи за вказаною адресою, утримуючи вказане житло як місце для розпусти, діючи систематично, надавала чоловікам послуги сексуального характеру, за грошову винагороду, чим отримала за вказаний період грошові кошти у розмірі 16 000 гривень.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у створенні та утриманні місця розпусти з метою наживи, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 302 КК України.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому їй злочині визнала повністю та показала, що дійсно з 13 листопада 2025 року по 29 листопада 2025 року ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , утримуючи вказане житло як місце для розпусти, діючи систематично, надавала чоловікам послуги сексуального характеру, за грошову винагороду, чим отримала за вказаний період грошові кошти у розмірі 16 000 гривень. У вчиненому щиро розкаялась та просила суд суворо її не карати.
У судових дебатах прокурор просив призначити обвинуваченій покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки із застосуванням ст.75 КК України. Обвинувачена просила застосувати щодо неї покарання у виді штрафу, тобто застосувати статтю 69 КК України.
Суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, які ніким не оспорюються, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
Аналізуючи викладені докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та їх взаємозв`язку, суд вважає, що вина ОСОБА_4 , в судовому засіданні встановлена та підтверджена, а її умисні дії вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 302 КК України, як створення та утримання місця розпусти з метою наживи.
Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.
Згідно із ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів, дані про особу винної та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. 
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , відповідно до ст.66 КК України, є щире каяття, оскільки така обставина підтверджена у судовому засіданні.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , відповідно до ст.67 КК України, – відсутні.
Обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнала свою винуватість, раніше не судима, є особою молодого віку, неодружена, також має постійне місце проживання, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вперше притягується до кримінальної відповідальності, тому суд визначає покарання, передбачене санкцією відповідної частини статті у виді обмеження волі, як більш м`якого покарання. 
Відповідно до досудової доповіді філії Луцького міського відділу «Центр пробації» у Волинській області щодо ОСОБА_4 , беручи до уваги інформацію, що характеризує особу за місцем її проживання, умови її життєдіяльності, особистісні характеристики, середній ризик вчинення нею повторного кримінального правопорушення, а також середній рівень ймовірної небезпеки для суспільства, свідчать про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства. 
Тому суд, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та інші, зазначені вище обставини справи, приходить до висновку про можливість виправлення засудженої без відбування покарання та приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з встановленням мінімального іспитового строку та покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Згідно із ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Підставами призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, визначено дві групи обставин, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, що мають враховуватися в їх сукупності, а саме: наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тобто, принаймні одна з встановлених обставин має істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. В поєднанні з обставинами (обставиною), яка пом`якшує покарання, та з урахуванням даних про особу, які відповідним чином характеризують винуватого, зазначені чинники у своїй сукупності утворюють підставу для застосування ст.69 КК України. Призначення більш м`якого покарання, ніж зазначене в санкції кримінально-правової норми, можливе лише у тому випадку, коли встановлені у справі обставини в своїй сукупності настільки істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 11 листопада 2020 року в справі №370/2596/18 (провадження № 51-3884 км 20).
Суд врахував при визначенні міри покарання наявність пом`якшуючої покарання обставини – щирого каяття, а також взяв до уваги згоду обвинуваченої на розгляд кримінального провадження у «спрощеному» порядку. Водночас під час судового розгляду не встановлено жодної обставини, яка б істотно знижувала ступінь тяжкості вчиненого злочину, тому суд переконаний у відсутності передбачених законом підстав для застосування статті 69 КК України.
Питання щодо речових доказів та арешту майна суд вирішує відповідно до положень ст.ст.100, 174 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 110, 349, 366-368, 371, 374, 376, 395, 532 Кримінального процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

Визнати  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 302 КК України та призначити їй покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки;
На підставі ст. 75 КК України звільнити  ОСОБА_4  від відбування покарання з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на обвинувачену ОСОБА_4 такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Арешт, накладений ухвалою Луцького міськрайонного суду від 10.03.2026 року (справа № 161/5235/26, провадження № 1-кс/161/1820/26) – скасувати.
Речові докази, а саме: 
- батіг у кількості 7 шт., інтимні аксесуари у кількості 5 шт., кайданки з пухом, шкіряну маску, які поміщено до спец пакету № NPU6185210 – знищити;
- інтимні іграшки в кількості 2 шт., лубриканти в кількості 3 баночки, презервативи в кількості 5 упаковок, які поміщено до спец пакету № PSP3175964 - знищити; 
- мобільний телефон марки «Nokia» кнопковий, мобільний телефон марки «Iphone», червоного кольору у чохлі білого кольору та мобільний телефон марки «Redmi» у чохлі, які поміщено до спецпакету № PSP3175962 – повернути власниці ОСОБА_4 ;
- мобільний телефон марки «Iphone», в чохлі червоного та чорного кольорів, який поміщено до спецпакету № PSP0013608 – конфіскувати в дохід держави; 
- блокнот та фіскальні чеки в кількості 9 шт., які поміщені до спец пакету № PSP3175963 – повернути власниці ОСОБА_4 .
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду може бути оскаржений учасниками судового провадження до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1