ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2026 р. | Справа № 552/4381/26
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої К.В.,
Суддів: Ральченка І.М. , Фоміної Л.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 05.06.2026 (головуючий суддя І інстанції: Самсонова О.А., пров. Хорольський 6, м.Полтава, 36034) по справі №552/4381/26
за позовом ОСОБА_1 
до  Департаменту патрульної поліції   
про скасування постанови по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі,
ВСТАНОВИВ:
І. Зміст позовної заяви та її обґрунтування.
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського районного суду м. Полтави з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції (далі – відповідач), в якому просив суд:
- скасувати постанову Управління патрульної поліції Полтавської області від 02.02.2026 про накладення на мене штрафу в сумі 2380,00 грн.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначав, що оскаржуваною постановою необґрунтовано накладено стягнення у вигляді штрафу за порушення п.2 ст.9 Правил дорожнього руху, а саме «керування транспортним засобом із забрудненим номерним знаком, що не дає чітко визначити символи на відстані 20м». Вказував, що фактична відстань у 20 метрів не вимірювалася жодними технічними засобами, а висновок інспектора ґрунтується виключно на суб`єктивній оціночній думці. Крім того, подія відбувалася за несприятливих погодних умов (зимовий період, погана видимість), що могло впливати на сприйняття номерного знаку, однак ці обставини не були належним чином враховані. Об`єктивних доказів того, що номерний знак не відповідав вимогам ПДР, надано не було.
ІІ. Зміст ухвали суду першої інстанції.
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 05.06.2026 позовну заяву заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі повернуто позивачу.
Постановлячи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що та обставина, що позивач звернувся з позовом до неналежного відповідача не свідчить про наявність обставин, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Навпаки, звернення з позовом до неналежного відповідача в повній мірі відповідало волі особи, яка звернулась до суду з захистом свого права. Звернення з позовом до неналежного відповідача, що передувало наступному зверненню з таким позовом до суду, не є поважною причиною пропуску строку звернення з позовом до суду. Отже, підстави для поновлення позивачу строку на звернення до суду з позовом відсутні. 
ІІІ. Підстави апеляційного оскарження та їх обґрунтування.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 05 червня 2026 року у справі № 552/4381/26; визнати поважними причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду та поновити цей строк; направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції поклав в основу ухвали обставину, яка не відповідає дійсності, ототожнивши волю позивача на звернення до суду (яка справді мала місце та була реалізована своєчасно) з «вибором» відповідача, якого позивач не здійснював і не міг здійснити. Неможливість самостійно визначити відповідача була зумовлена конструкцією офіційної державної електронної форми, тобто обставиною, що об`єктивно не залежала від волі позивача.
Скаржник зауважує, що повторне звернення стало прямим наслідком скасування цього рішення апеляційним судом із процесуальних підстав, що не залежали від позивача, та виконанням прямого роз`яснення апеляційного суду щодо права на повторне звернення. Проміжок часу між постановою апеляційного суду (19 травня 2026 року) та повторним зверненням (28 травня 2026 року) становить дев`ять днів, що свідчить про сумлінність позивача та відсутність будь-якого зловживання процесуальними правами.
Крім того, звертає увагу, що відмова в поновленні строку за обставин цієї справи є проявом надмірного формалізму, який нівелює саму суть права на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У цій справі позивач: своєчасно звернувся до суду; отримав рішення по суті на свою користь; був позбавлений цього рішення внаслідок процесуальних обставин, що не залежали від нього; отримав від апеляційного суду пряме роз`яснення про право на повторне звернення; скористався цим правом у розумний строк. За таких обставин відмова в поновленні строку є непропорційним обмеженням права на доступ до суду.
ІV. Провадження в суді апеляційної інстанції та виклад позиції інших учасників справи.
Відповідач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу, що в силу положень частини четвертої статті 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Учасники справи повідомлені про перегляд ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 05.06.2026 судом апеляційної інстанції належним чином шляхом отримання ними копій ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа.
Відповідно до частини другої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження). Враховуючи обставини цієї справи, а також те, що апеляційна скарга подана на ухвалу, перегляд якої можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження.
З урахуванням вимог частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється
V. Обставини, встановлені судом.
З матеріалів справи встановлено, що 10.02.2026 ОСОБА_1 звернувся з позовом до поліцейського 1 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Миколенко Максима Станіславовича про скасування постанови Управління патрульної поліції Полтавської області від 02.02.2026 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу в сумі 2380,00 грн.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 30.03.2026 у справі № 552/923/26 адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського 1 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Миколенко Максима Станіславовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задоволено. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серія ЕНА 6604667 від 02.02.2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.05.2026 задоволено апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції. Скасовано рішення Київського районного суду м. Полтави від 30.03.2026 по справі № 552/923/26. Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
В мотивувальній частині вказаної постанови зазначено, що належним відповідачем, рішення якого оскаржує позивач, у даній справі має бути Департамент патрульної поліції, водночас залучення такої особи на стадії апеляційного розгляду справи позбавило би залученого відповідача можливості користуватися своїми процесуальними правами, гарантованими КАС України в суді першої інстанції, що є порушенням принципу рівності сторін. Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості в межах наданих йому КАС України процесуальних повноважень виправити вказаний процесуальний недолік суду першої інстанції та здійснити заміну первинного відповідача належним відповідачем, у зв`язку з чим вважав за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позову з підстав заявлення вимог до неналежного відповідача. Відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, враховуючи неможливість його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача.
28.05.2026 ОСОБА_1 звернувся з позовом до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови Управління патрульної поліції Полтавської області від 02.02.2026 про накладення штрафу в сумі 2380,00 грн.
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 28.05.2026 позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі залишено без руху.
03.06.2026 судом отримано заяву про поновлення строку звернення, в якому позивач зазначив, що він своєчасно реалізував право на судовий захист, а повторне звернення до суду стало наслідком виключно процесуальних висновків апеляційного суду, зроблених після розгляду справи по суті, що свідчить про поважність причин пропуску строку звернення до суду.
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 05.06.2026 повернуто позивачу позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі у зв`язку з тим, що підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду, що вказані позивачем, визнані неповажними.
VІ. Нормативне регулювання та оцінка суду апеляційної інстанції.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Проте, процесуальним законом передбачені певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.
Частиною першою статті 118 КАС України визначено, що процесуальні строки – це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені – встановлюються судом.
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частиною другою статті 122 цього Кодексу для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною шостою статті 160 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України.
Згідно із положеннями частин першої, другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Таким чином, для вирішення питання про наявність або відсутність пропуску строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з`ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.
З матеріалів справи встановлено, що предметом оскарження по даній справі є постанова Департаменту патрульної поліції про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА 6604667 від 02.02.2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності урегульовані статтею 286 КАС України.
Так, відповідно до приписів частини другої статті 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Колегією суддів встановлено, що зазначена вище постанова серії ЕНА 6604667 від 02.02.2026 вже була предметом розгляду в межах справи № 552/923/26, однак за наслідками апеляційного перегляду постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.05.2026 по справі № 552/923/26 скасовано рішення Київського районного суду м. Полтави від 30.03.2026 та відмолено у задоволенні позову ОСОБА_1 з огляду на заявлення позову до неналежного відповідача.
Приймаючи зазначене рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що поліцейський 1 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Миколенко Максим Станіславович не може виступати самостійним відповідачем у даній справі, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення. Отже, належним відповідачем, рішення якого оскаржує позивач, у даній справі має бути Департамент патрульної поліції, тобто відповідний суб`єкт владних повноважень, від імені якого винесена постанова про накладення адміністративного стягнення. Проте останній позивачем як відповідач у розгляді цієї адміністративної справи визначений не був та не був залучений судом першої інстанції у якості відповідача, заміну неналежного відповідача судом не проведено.
Водночас, судом зауважено, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, враховуючи неможливість його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте вже до належного відповідача.
Відповідно до приписів частини шостої статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).
Колегія суддів зауважує, що процесуальним законодавством не унормовано строки повторного звернення до суду з позовом у разі відмови у його задоволенні судом апеляційної інстанції з підстав звернення позовних вимог до неналежного відповідача, а тому, на переконання апеляційного суду, у даному випадку застосовними є саме приписи частини другої статті 286 КАС України, якими, зокрема, закріплено право оскаржити рішення (постанови) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Позивач звернувся до суду з тим же предметом спору в межах десятиденного терміну з моменту ухвалення постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 19.05.2026 по справі № 552/923/26, а саме 28.05.2026, що свідчить про дотримання ним розумного строку для реалізації свого права на звернення до суду.
Разом з цим, судом першої інстанції вказані обставини залишено поза увагою, що мало наслідком помилковий висновок про пропуск ОСОБА_1 встановленого частиною другою статті 286 КАС України десятиденного строку та як, наслідок, безпідставного повернення позовної заяви за пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України.
З огляду на те, що суд першої інстанції передчасно повернув позивачу позовну заяву з підстав неусунення недоліків позовної заяви, вказане свідчить про обґрунтованість вимог апеляційної скарги та наявність підстав для скасування ухвали Київського районного суду м. Полтави від 05.06.2026 по справі № 552/4381/26.
Відповідно до частини третьої статті 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
За пунктом 4 частини першої статті 320 КАС України неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
За встановлених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, що призвело до передчасного висновку про повернення позовної заяви, що є наслідком задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали Київського районного суду м. Полтави від 05.06.2026 як такої, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 05.06.2026 по справі №552/4381/26 скасувати.
Справу №552/4381/26 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі направити до Київського районного суду м. Полтави для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя | | К.В. Мінаєва
Судді | | І.М. Ральченко   Л.О. Фоміна