Номер провадження: 22-ц/813/1700/26 
Справа № 496/1826/24
Головуючий у першій інстанції Пендюра Л. О.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,
за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» на заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 26 травня 2025 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Заявою-договором про надання кредиту, -

В С Т А Н О В И В:

АТ «ТАСКОМБАНК» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Заявою-договором № 886499-307 про надання споживчого кредиту від 08.09.2020 року у розмірі 122 292,16 грн. та понесені судові витрати.
Свої вимоги мотивує тим, що 08.09.2020 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та відповідачем було укладено Кредитний договір № 886499-307, за умовами якого відповідачу було надано кредит. Відповідно до п. 1.1 розділу 1 «Замовлення банківських послуг» кредитного договору, позичальник просив надати кредит в рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб: сума кредиту – 98 088,55 грн.; сума кредиту без комісії за надання кредиту – 98 088,55 грн.; комісія за надання кредиту 0%, що складає 0,00 грн.; строк кредиту – 48 місяців; проценти за користування кредитом – 0,01% річних; комісія за обслуговування кредиту – 3,9% щомісячно. 
Відповідно до п. 2 розділі 1 Кредитного договору, відповідач просив надати кредит шляхом виплати кредитних коштів на рефінансування заборгованості в іншій фінансовій установі, шляхом перерахування на його поточний рахунок № НОМЕР_1 в АТ «ТАСКОМБАНК». Відповідно до умов Кредитного договору відповідач акцептував публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК», яка розміщена на веб-сайті банку: www.tascombank.com.ua, на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб і беззастережно приєднався до умов договору. Підписанням Заяви-договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений зі змістом цієї Заяви-договору, Договору з всіма додатками до нього та повністю з ними згодний. Умови Заяви-договору та договору є зрозумілими, обов`язковими для виконання та заперечення щодо них відсутні.
Кредитні кошти відповідачу було надано у спосіб, зазначений в Кредитному договорі, отже, позивач свої обов`язки за Кредитним договором виконав в повному обсязі. Разом з тим, умови Кредитного договору відповідачем не виконані, кредитні кошти у встановлені Договором строки не повернуті. Як наслідок, станом на 14.12.2023 року заборгованість за Заявою-договором № 886499-307 від 08.09.2020 року, становить 122 292,16 грн., в тому числі: заборгованість по тілу кредиту (в тому числі прострочена) – 61 076,67 грн.; заборгованість по процентам (в тому числі прострочена) – 8,29 грн.; заборгованість по комісії (в тому числі прострочена) – 61 207,20 грн. 
Позивач направив письмову вимогу відповідачу на адресу проживання, однак у наданий строк заборгованість відповідачем не погашена. Оскільки відповідач відмовляється добровільно сплатити заборгованість за Кредитним договором, позивач просить стягнути її у судовому порядку.
Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 26 травня 2025 року у задоволенні позову Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Заявою-договором про надання кредиту - відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 26 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи у позові Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Заявою-договором № 886499-307 від 08.09.2020 року, у загальному розмірі 122 292,16 грн., в тому числі: заборгованості по тілу кредиту (в тому числі прострочена) – 61 076,67 грн.; заборгованості по процентам (в тому числі прострочена) – 8,29 грн.; заборгованості по комісії (в тому числі простроченій) – 61 207,20 грн.,суд першої інстанції виходив з того, що:
- в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, також АТ «ТАСКОМБАНК» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні вказаного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування»;
- сплачені відповідачем кошти у розмірі 68 858,10 грн., які віднесені банком на оплату заборгованості за безпідставно нарахованою комісією, дані кошти повністю покривають розмір нарахованої банком заборгованості за тілом кредиту 61 076,67 грн. та процентами за користування кредитом 8,29 грн., а залишок заборгованості за комісією 61 207,20 грн., який заявлений позивачем до стягнення не підлягає задоволенню у зв`язку із нікчемністю відповідних умов кредитного договору.
Колегія суддів з такими висновками районного суду погоджується.
Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:
08.09.2020 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та відповідачем було укладено Кредитний договір № 886499-307, за умовами якого відповідачу було надано кредит. Відповідачем підписано Заяву-договір № 886499-307 про надання кредиту в рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якої:
-1.1. Загальна сума кредиту: 98088 грн. 55 к.;
-1.1.1. Сума кредиту без комісії за надання кредиту: 98088 грн 55 к.;
-1.1.2. Комісія за надання кредиту (за наявності): 0%, що складає 0,00 грн;
-1.2. Строк кредиту: 48 міс.;
-1.3. Проценти за користування кредитом: 0,01% річних;
-1.4. Комісія за обслуговування кредиту: 3,9% щомісячно.
Відповідно до п. 2 розділі 1 Кредитного договору, кредит надається шляхом виплати кредитних коштів на рефінансування заборгованості в іншій фінансовій установі, шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача № НОМЕР_1 в АТ «ТАСКОМБАНК». Відповідно до умов Кредитного договору відповідач акцептував публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК», яка розміщена на веб-сайті банку: www.tascombank.com.ua, на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб і беззастережно приєднався до умов договору. Підписанням Заяви-договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений зі змістом цієї Заяви-договору, Договору з всіма додатками до нього та повністю з ними згодний. Умови Заяви-договору та договору є зрозумілими, обов`язковими для виконання та заперечення щодо них відсутні. (а. с. 8).
Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит в сумі 98088 грн. 55 к., що підтверджується меморіальним ордером № 647249874 від 08.09.2020 року та випискою з особового рахунку за період з 08.09.2020 року по 14.12.2023 року (а. с. 13, 17-56).
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Заявою-договором № 886499-307 від 08.09.2020 року, утворилася заборгованість, яка згідно з наданими представником позивача розрахунками станом на 14.12.2023 року складає: 122 292 грн. 16 коп. з яких: заборгованість по тілу кредиту ( в т.ч. прострочена) – 61 076 грн. 67 коп., заборгованість по відсоткам ( в т.ч. прострочена) – 8 грн. 29 коп., заборгованість по комісії ( в. т.ч. простроченій) – 61 207 грн. 20 коп. (а. с. 14-16).
З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача було направлено письмове повідомлення-вимогу № вих. 161000/70.22 від 19.10.2023 року з вимогою погасити заборгованість у розмірі 122292 грн. 16 к. (а. с. 57-52).
Вказана вимога відповідачем не виконана та заборгованість не сплачена.
Колегія суддів виходить з такого.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні визначені Законом України "Про споживче кредитування", який набув чинності 10 червня 2017 року.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 цього Закону загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" (у редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору) до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України "Про споживче кредитування" передбачає право банку встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Водночас Закон України "Про споживче кредитування" розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України "Про споживче кредитування" після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Зважаючи на викладене, комісія за надання послуг з управління кредитом при використанні кредиту при простроченні оплати чергового платежу, визначена у розмірі до 500 грн чи 1,60 % від суми кредиту, що включається до суми ануітетного платежу (Додаток № 1 до кредитного договору, розділ "Комісії") може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць.
Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування", щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 2 Закону України "Про споживче кредитування".
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі з подібними правовідносинами № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22) зроблено висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".
У справі, яка переглядається, встановлено, що умовами оспорюваного кредитного договору передбачена необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з обслуговуванням кредиту у розмірі 3,9% щомісячно.
Щомісячний розмір комісії за управлінням кредитом при використанні кредиту при простроченні сплати чергового платежу становить 3 825,45 грн., за період з 12.09.2020 року до 26.06.2023 року загальна сума нарахованої банком комісії склала – 130 065,30 грн., а сума утриманих банком коштів, сплачених позивачем за кредитним договором і зарахованих на погашення комісії 68 858,10 грн., залишок заборгованості – 61 207,20 грн. (том 1, а.с.15-16).
При цьому в кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику та за які банк встановив щомісячну комісію за обслуговування кредиту.
Таким чином, враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, положення кредитного договору у пунктах 1.4. та і 3 щодо розміру щомісячної комісії за обслуговування кредиту 3,9% та обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитом у вказаному розмірі, а також у додатку 1 до кредитного договору (детальний розпис складових загальної вартості кредиту та графік платежів) є невід`ємною частиною кредитного договору та яким визначено щомісячну сплату комісії за управління кредитом, є нікчемним відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України).
Згідно з умовами кредитного договору № 886499-307 від 08.09.2020 року, позичальник отримав в кредит кошти у сумі 98 088,55 грн. на строк 48 місяців, тобто до 08.09.2024 року зі сплатою процентів у розмірі 0,1% річних та комісії та за обслуговування кредиту 3,9% щомісячно (3 825,45 грн.).
Встановлено, що досудову вимогу позивач пред`явив позичальнику шляхом направлення її поштовим зв`язком 26.10.2023 року.
За умовами кредитного договору і умов самої досудової вимоги строк дострокового повернення кредиту і сплати всіх платежів передбачених кредитним договором становить 30 днів з часу отримання цієї досудової вимоги або в будь-якому випадку не пізніше 45 днів з дня її відправлення, тобто не пізніше 10 грудня 2023 року (26 жовтня 2023 року +45 днів).
Строк розрахунку заборгованості за тілом кредиту та процентами виконаний на 14.12.2023 року, але самі розрахунки заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом і комісії за обслуговування кредиту не виходять за межі 10.12.2023 року.
Згідно з розрахунком заборгованості, АТ «ТАСКОМБАНК» станом на 14.12.2023 року за договором № 886499-307 від 08.09.2020 року наявна заборгованість у розмірі 122 292,16 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту ( в т.ч. прострочена) – 61 076,67 грн., заборгованість по відсоткам ( в т.ч. прострочена) – 8,29 грн., заборгованість по комісії ( в. т.ч. простроченій) – 61 207,20 грн.
Колегія суддів констатує, що умови кредитного договору № 886499-307 від 08.09.2020 року, а саме положення кредитного договору у пунктах 1.4. та і 3 щодо розміру щомісячної комісії за обслуговування кредиту 3,9% та обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитом у вказаному розмірі, а також у додатку 1 до кредитного договору (детальний розпис складових загальної вартості кредиту та графік платежів), який є нікчемним у силу вимог закону, а тому банк не мав підстав для нарахування щомісячної комісії за управління кредитом, і в цій частині загальна сума заборгованості в частині залишку непогашеної заборгованості за комісією у розмірі 61 207,20 грн. задоволенню не підлягає, що обґрунтовано зазначено судом в оскаржуваному рішенні .
Згідно з частинами першою, п`ятою статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.
Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
Щомісячний розмір комісії за управлінням кредитом при використанні кредиту при простроченні сплати чергового платежу становить 3 825,45 грн., за період з 12.09.2020 року до 26.06.2023 року загальна сума нарахованої банком комісії склала – 130 065,30 грн., а сума утриманих банком коштів, сплачених позивачем за кредитним договором і зарахованих на погашення комісії 68 858,10 грн., залишок заборгованості – 61 207,20 грн. 
Кредитний договір № 886499-307 від 08.09.2020 року у частині встановлення комісії за обслуговування кредиту у розмірі 3,9% щомісячно є нікчемним. 
При цьому у вимозі про стягнення заборгованості банк врахував суму несплаченої комісії станом на 21 вересня 2021 року 61 207,20 грн.
Колегія суддів погоджується з висновком районного суду, який на підставі частини п`ятої статті 216 ЦК України вважав за потрібне застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину.
Ураховуючи що, до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення статті 216 ЦК України, сума боргу підлягає зменшенню на суму комісії за обслуговування кредиту у розмірі 68 858 грн.10 коп.
Так, відповідно до розрахунку суми заборгованості відповідача по комісії за кредитним договором (а.с. 14-16) та виписки по особовому рахунку за період з 08.09.2020 року по 14.12.2023 року, відповідач за період з 12.10.2020 року по 10.03.2022 року фактично сплатив безпідставно нараховану комісію за Заявою-договором на загальну суму 68 858 грн. 10 коп. (12.10.2020 – 3 825 грн. 45 коп., 10.11.2020 – 3 825 грн. 45 коп., 10.12.2020 – 3 825 грн. 45 коп., 11.01.2021 – 3 825 грн. 45 коп., 10.02.2021 – 3 825 грн. 45 коп., 10.03.2021 – 3 825 грн. 45 коп., 12.04.2021 – 3 825 грн. 45 коп., 11.05.2021 – 3 825 грн. 45 коп., 16.06.2021 – 3 825 грн. 45 коп., 14.07.2021 – 3 825 грн. 45 коп., 11.08.2021 – 3 825 грн. 45 коп., 10.09.2021 – 3 825 грн. 45 коп., 11.10.2021 – 3 825 грн. 45 коп., 15.11.2021 – 3 825 грн. 45 коп., 13.12.2021 – 3 825 грн. 45 коп., 10.01.2022 – 3 825 грн. 45 коп., 10.02.2022 – 3 825 грн. 45 коп., 10.03.2022 – 3 825 грн. 45 коп.). всього 18 платежів по 3 825.45 грн..
Оскільки сума сплачених позичальником коштів в межах кредитного договору № 886499-307 від 08.09.2020 року Банком зарахована на погашення комісії за обслуговування кредиту за умовами кредитного договору про встановлення розміру та зобов`язання сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту, які є нікчемними в силу закону, і така зарахована Банком на погашення комісії сума сплачених позичальником коштів 68 858 грн. 10 коп. перевищує залишки непогашеної заборгованості за тілом кредиту – 61 076,67 та процентами - 8 грн. 29 коп., а разом 61 084.96 грн. суд першої інстанції набув обґрунтованого висновку, що розмір заборгованості за тілом кредиту та процентами підлягає зменшенню на суму зарахованих банком коштів на погашення комісії 68 858,10 грн., і як слідство, дійшов про правильного висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості за тілом кредиту та за процентами за користування кредитом.
Також, як вже зазначено, є вірним висновок суду і в частині відмови у вимогах про стягнення заборгованості за комісією у розмірі 61 207,20 грн. (різниця між нарахованою комісією за розрахунковий період 130 065,30 грн. та коштів зарахованих Банком на її погашення із сплачених позичальником коштів 68 858,10 грн.). 
Аналогічний висновок за схожих обставин наведений у Постанові Верховного Суду від 14.05.2024 року у справі № 750/11580/21 
Доводи апеляційної скарги з посиланням на постанову Верховного Суду від 11.12.2024 року у справі № 639/8821/13 про те, що умови кредитного договору про сплату комісії є оспорюваними і у разі, якщо відповідної вимоги про недійсність кредитного договору в цій частині позичальником не заявлені, суд не мав підстав для висновку про нікчемність кредитного договору в цій частині і не мав підстав для зарахування сплачених на оплату комісії за обслуговування кредиту в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту та за процентами за користування кредитом – є неспроможними, оскільки у вказаній постанові верховного Суду йшла мова про кредитний договір укладений у 2007 році під час дії Закону України «Про захист прав споживачів» у відповідній редакції, яка не передбачала положень про нікчемність договору, в той час, як кредитний договір у справі, яка переглядається в апеляційному порядку, укладений під час дії Закону України «Про споживче кредитування» положення якого передбачають нікчемність умов договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом. 
Встановивши, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), суд дійшов до вірного висновку що відповідні положення кредитного договору № 886499-307 від 08.09.2020 року у частині встановлення комісії за обслуговування кредиту у розмірі 3,9% щомісячно є нікчемними і правомірно застосував наслідки нікчемного правочину з власної ініціативи, здійснивши зарахування сплачених позичальником коштів, які були Банком первісно зараховані на погашення щомісячної комісії, у погашення заборгованості зі тілом кредиту та за процентами за користування кредитом.
Інші доводи апеляційної скарги висновок районного суду не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про неправильну оцінку судом доказів, які надані сторонами та неправильне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").
Також, Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а заочне рішення суду першої інстанції - без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» - залишити без задоволення.
Заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 26 травня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 13.07.2026 року.

Головуючий        О.М. Таварткіладзе

Судді:         Л.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова