Справа № 301/838/26
Провадження № 1-кп/309/88/26

У Х В А Л А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області
в складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
за участю секретаря ОСОБА_4 
за участю сторін кримінального провадження 
прокурора ОСОБА_5 
потерпілої ОСОБА_6 
представника потерпілого ОСОБА_7 
законного представника неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_8 
перекладача      ОСОБА_9 
неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 
законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_11 
адвоката ОСОБА_12 
неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_13 
законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_14 
адвоката ОСОБА_15 
обвинуваченого ОСОБА_16 
адвоката ОСОБА_17 

розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025071060000449 від 12.10.2025 року про обвинувачення  ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.1,п.6,п.12, ч.2 ст. 115 , ч.2 ст.15- ч.3 ст. 289 КК України 

В С Т А Н О В И В:
Прокурор відділу захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 12025071060000449 від 12.10.2025 року про обвинувачення ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.1,п.6,п.12, ч.2 ст. 115 , ч.2 ст.15- ч.3 ст. 289 КК України звернувся в суд з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 .
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_13 вмотивовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що неповнолітній ОСОБА_13 , у період часу з 10.00 години 11 жовтня 2025 року, але не пізніше 04.00 години 12 жовтня 2025 року, за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_10 та ОСОБА_16 , реалізуючи спільний злочинний умисел спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, проникли на територію домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , до власників володіння, а саме ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , попередньо заготувавши ножі.
У подальшому, ОСОБА_13 підійшов до вхідних дверей будинку та почав викликати власників під приводом надання йому води для пиття, де після відчинення дверей ОСОБА_18 ОСОБА_13 передав один з ножів ОСОБА_16 . 
Тоді, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність і суспільну небезпечність, ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та ОСОБА_10 самовільно увійшовши в будинок, для подолання опору потерпілого, застосували фізичну силу та повалили ОСОБА_18 на підлогу. Після чого, ОСОБА_16 наніс 5 ударів ножами в область грудної клітини потерпілого, спричинивши п`ять колото – різаних поранень грудної клітки, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень ( п. 4.8, п. 2.1.2., 2.1.3.,й, о, п Правил судово – медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 р.), ускладнились розвитком гострої крововтрати, у вигляді наявності в правій плевральній порожнині біля 1200 мл рідкої крові та 500 г рихлих кров`яних згортків, в лівій біля 1350 мл рідкої крові та біля 450 г рихлих кров`яних згортків, що й стало безпосередньою причиною смерті, відповідно до висновку експерта №136/Б від 14.11.2025 року, 3 удари ножем в стегно, спричинивши поверхневі горизонтальні рани, а також у подальшому ОСОБА_10 , діючи спільно з ОСОБА_16 завдали декілька ударів по голові потерпілого невстановленими на даний час предметами з обмеженою контактуючою поверхнею, внаслідок яких ОСОБА_18 помер на місці події.
Надалі, ОСОБА_13 , пройшовши в глиб кімнати наніс два удари ножем в область лівої частини грудної клітини ОСОБА_19 , яка в той час перебувала на ліжку, спричинивши їй одне не проникаюче та одне проникаюче колото – різане поранення грудної клітки, що має ознаки тяжких тілесних ушкоджень ( п. 4.8, п. 2.1.2., 2.1.3.,й, о, п Правил судово – медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 р.), та яке ускладнилось крововиливом у порожнину навколосерцевої сорочки і гострим розладом кровообігу, що й стало безпосередньою причиною смерті, відповідно до висновку експерта №135/Б від 14.11.2025 року. Потім, ОСОБА_13 наніс останній декілька ударів в область голови правою рукою зажатою в кулак, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень остання померла на місці події. 
Таким чином, ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого п. 1, п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме в умисному вбивстві двох осіб, вчинене з корисливих мотивів та за попередньою змовою групою осіб.

У подальшому, 12 жовтня 2025 року, діючи умисно, з корисливих мотивів, позбувшись будь – якого супротиву зі сторони потерпілих, з метою власного збагачення, ОСОБА_13 за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_10 та ОСОБА_16 , діючи відповідно до заздалегідь узгодженого плану та для реалізації свого злочинного умислу направленого на заволодіння транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21099» реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, що належав потерпілому ОСОБА_18 , отримали доступ до зв`язки ключів, серед який був ключ від автомобіля та гаражного приміщення.
Після цього, ОСОБА_13 , підібравши потрібний ключ до навісного замка гаражного приміщення, відчинив двері та проник всередину. У гаражному приміщенні ОСОБА_16 та ОСОБА_13 виявили автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21099» реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, вартість якого відповідно до висновку експерта №СЕ-19/107-26/2522-АВ від 17.03.2026 року становить 60643,00 (шістдесят тисяч шістсот сороки три гривні), яким вирішили заволодіти. 
Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи умисно, протиправно, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, з метою заволодіння транспортним засобом, використовуючи свою фізичну силу ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та ОСОБА_10 виштовхали автомобіль на подвір`я, однак, через технічні несправності автомобіля не змогли завести двигун автомобіля та покинути на ньому місце вчинення злочину, тобто не змогли довести свій злочинний умисел направлений на заволодіння транспортним засобом до кінця з причин, які не залежали від їх волі.
Таким чином, ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15 – ч. 3 ст. 289 КК України, а саме замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з насильством, що є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та поєднаний з проникненням у приміщення.
Вина ОСОБА_13 пiдтверджується зiбраними по кримінальному провадженні доказами.
ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, а в разі доведення вини, останньому загрожує реальна міра покарання у виді позбавлення волі. 
Строк досудового розслідування вказаного кримінального провадження був визначений до 12 грудня 2025 року.
03.12.2025 першим заступником керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_20 винесено постанову про продовження строку досудового розслідування в даному кримінальному провадженні до 3 місяців, тобто до 12 січня 2026 року. 
10.12.2025 слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_21 було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_13 до 11 січня 2026 року включно.
08.01.2026 слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_22 було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_13 до 06 березня 2026 року включно.
Строк досудового розслідування вказаного кримінального провадження був продовжений слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду до 12 квітня 2026 року.
Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду продовжено до 11 квітня 2026 включно.
Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 09.04.2026 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжено до 10.05.2026 включно.
Ухвалою Хустського районного суду від 6 травня 2026 р. строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжено до 9 липня 2026 р. 
На даний час ризики, якими керувався слідчий суддя при обранні такого виключного запобіжного заходу як тримання під вартою, не зменшились та не припинили існувати, а тому наявні підстави для продовження строку тримання ОСОБА_13 під вартою. 
Зокрема, актуальні такі ризики, передбачені ст. 177 КПК України:
Переховуватися від органів досудового розслідування та суду. 
Злочин, який інкримінується ОСОБА_13 є особливо тяжким і передбачає можливість призначення покарання у вигляді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання. Крім цього, слід врахувати факт, що Закарпатська область межує з чотирма країнами (Польща, Румунія, Словаччина та Угорщина) дають підстави вважати, що обвинувачений усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення особливо тяжкого злочину може переховуватись від органів досудового розслідування та має реальні можливості покинути територію України з цією метою, поза межами пункту пропуску державного кордону України.
Незаконно впливати на свідків, потерпілих, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні. 
ОСОБА_13 може незаконно впливати на свідків, потерпілу, які вже встановлені та які будуть встановлені, а також їх родичів з метою дачі, зміни ними показань на його користь. Це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до зміни вже наданих показів, відмови від надання таких. Серед свідків у кримінальному є особи, які перебувають у близьких відносинах з ОСОБА_13 , проживають разом з ним та які надали свідчення, які становлять інтерес для органів досудового розслідування, а тому обрання менш суворого запобіжного заходу може привести до зміни показів вищевказаних осіб.
Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. 
Знаходячись на волі, ОСОБА_13 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, зокрема, підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання. Разом з цим, ОСОБА_13 , на думку сторони обвинувачення може знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 
Вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
ОСОБА_13 вчинив особливо тяжкий злочин, а саме умисні заподіяння смерті двом особам, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а тому є підстави вважати, що він може вчинити інші кримінальні правопорушення. 
Підставою застосування ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний буде мати можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення.
У випадку засудження ОСОБА_13 за вчинення особливо тяжкого злочину, до нього може бути застосовано виключно покарання у вигляді реального позбавлення волі до 15 років.
Так у ст. 5 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи R (80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.
Таким чином, відповідно до вказаної рекомендації, важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за вчинений злочин. Тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо обвинуваченого.
Вивченням особи обвинуваченого на даний час встановлено, що ОСОБА_13 тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не страждає. Даних, які б вказували на неможливість застосування вказаного запобіжного заходу не встановлено.
Ураховуючи викладене, тяжкість та специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_13 , дані про особу обвинуваченого з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків та запобіганням наведеним у клопотанні ризикам до ОСОБА_13 необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується.
Разом з цим, при виконанні судом вимог п. 1, 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування та злочину, який спричинив загибель людини.
Відповідно до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення має право своєю ухвалою змінити, скасувати обрати або продовжити запобіжний захід, щодо обвинуваченого. 
Стаття 199 КПК України регламентує порядок продовження строку тримання під вартою.
З огляду на те, що наявні достатні підстави вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, не буде ефективним ? наявні підстави для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_13 .
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_10 вмотивовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що неповнолітній ОСОБА_10 , у період часу з 10.00 години 11 жовтня 2025 року, але не пізніше 04.00 години 12 жовтня 2025 року, за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , реалізуючи спільний злочинний умисел спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, проникли на територію домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , до власників володіння, а саме ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , попередньо заготувавши ножі.
У подальшому, ОСОБА_13 підійшов до вхідних дверей будинку та почав викликати власників під приводом надання йому води для пиття, де після відчинення дверей ОСОБА_18 ОСОБА_13 передав один з ножів ОСОБА_16 . 
Тоді, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність і суспільну небезпечність, ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та ОСОБА_10 самовільно увійшовши в будинок, для подолання опору потерпілого, застосували фізичну силу та повалили ОСОБА_18 на підлогу. Після чого, ОСОБА_16 наніс 5 ударів ножами в область грудної клітини потерпілого, спричинивши п`ять колото – різаних поранень грудної клітки, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень ( п. 4.8, п. 2.1.2., 2.1.3.,й, о, п Правил судово – медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 р.), ускладнились розвитком гостра крововтрати, у вигляді наявності в правій плевральній порожнині біля 1200 мл рідкої крові та 500 г рихлих кров`яних згортків, в лівій біля 1350 мл рідкої крові та біля 450 г рихлих кров`яних згортків, що й стало безпосередньою причиною смерті, відповідно до висновку експерта №136/Б від 14.11.2025 року, 3 удари ножем в стегно, спричинивши поверхневі горизонтальні рани, а також у подальшому ОСОБА_10 , діючи спільно з ОСОБА_16 завдали декілька ударів по голові потерпілого невстановленими на даний час предметами з обмеженою контактуючою поверхнею, внаслідок яких ОСОБА_18 помер на місці події.
Одночасно, ОСОБА_13 у свою чергу, пройшовши в глиб кімнати наніс два удари ножем в область лівої частини грудної клітини ОСОБА_19 , яка в той час перебувала на ліжку, спричинивши їй одне не проникаюче та одне проникаюче колото – різане поранення грудної клітки, що має ознаки тяжких тілесних ушкоджень ( п. 4.8, п. 2.1.2., 2.1.3.,й, о, п Правил судово – медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 р.), та яке ускладнилось крововиливом у порожнину навколосерцевої сорочки і гострим розладом кровообігу, що й стало безпосередньою причиною смерті, відповідно до висновку експерта №135/Б від 14.11.2025 року. Потім, ОСОБА_13 наніс останній декілька ударів в область голови правою рукою зажатою в кулак, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень остання померла на місці події. 
Таким чином, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого п. 1, п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме в умисному вбивстві двох осіб, вчинене з корисливих мотивів та за попередньою змовою групою осіб.
У подальшому, 12 жовтня 2025 року, діючи умисно, з корисливих мотивів, позбувшись будь – якого супротиву зі сторони потерпілих, з метою власного збагачення, ОСОБА_10 за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , діючи відповідно до заздалегідь узгодженого плану та для реалізації свого злочинного умислу направленого на заволодіння транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21099» реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, що належав потерпілому ОСОБА_18 , отримали доступ до зв`язки ключів, серед який був ключ від автомобіля та гаражного приміщення.
Після цього, ОСОБА_13 , підібравши потрібний ключ до навісного замка гаражного приміщення, відчинив двері та проник всередину. У гаражному приміщенні ОСОБА_16 та ОСОБА_13 виявили автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21099» реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, вартість якого відповідно до висновку експерта №СЕ-19/107-26/2522-АВ від 17.03.2026 року становить 60643,00 (шістдесят тисяч шістсот сороки три гривні), яким вирішили заволодіти. 
Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи умисно, протиправно, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, з метою заволодіння транспортним засобом, використовуючи свою фізичну силу ОСОБА_10 , ОСОБА_16 та ОСОБА_13 виштовхали автомобіль на подвір`я, однак, через технічні несправності автомобіля не змогли завести двигун автомобіля та покинути на ньому місце вчинення злочину, тобто не змогли довести свій злочинний умисел направлений на заволодіння транспортним засобом до кінця з причин, які не залежали від їх волі.
Таким чином, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15 – ч. 3 ст. 289 КК України, а саме замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з насильством, що є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та поєднаний з проникненням у приміщення.
Вина ОСОБА_10 пiдтверджується зiбраними по кримінальному провадженню доказами зокрема:
- оглядом місця події від 12.10.2025 за адресою АДРЕСА_1 , по місцю проживання потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_18 ; оглядом місця події від 16.10.2025, проведеним на відкритій ділянці місцевості навпроти домоволодіння АДРЕСА_1 ; оглядом домоволодіння АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 від 16.10.2025; обшуком за місцем реєстрації підозрюваного ОСОБА_16 , за адресою: АДРЕСА_4 від 12.10.2025 року, допитом потерпiлої ОСОБА_6 ; допитами свідків, ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ; слідчим експериментом із підозрюваним ОСОБА_10 ;
- iншими зiбраними в ходi досудового розслiдування доказами, які наявні в матеріалах кримінального провадження.
ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, а в разі доведення вини в ході судового слідства, останньому загрожує реальна міра покарання у виді позбавлення волі. 
Строк досудового розслідування вказаного кримінального провадження був визначений до 12 грудня 2025 року.
03.12.2025 першим заступником керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_20 винесено постанову про продовження строку досудового розслідування в даному кримінальному провадженні до 3 місяців, тобто до 12 січня 2026 року. 
10.12.2025 слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_21 було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_10 до 11 січня 2026 року включно.
08.01.2026 слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_22 було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_10 до 06 березня 2026 року включно.
Строк досудового розслідування вказаного кримінального провадження був продовжений слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду до 12 квітня 2026 року.
Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду продовжено до 11 квітня 2026 включно.
Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 09.04.2026 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжено до 10.05.2026 включно.
Ухвалою Хустського районного суду від 6 травня 2026 р. строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжено до 9 липня 2026 р. 
На даний час ризики, якими керувався слідчий суддя при обранні такого виключного запобіжного заходу як тримання під вартою, не зменшились та не припинили існувати, а тому наявні підстави для продовження строку тримання ОСОБА_10 під вартою. 
Зокрема, актуальні такі ризики, передбачені ст. 177 КПК України:
Переховуватися від органів досудового розслідування та суду. 
Злочин, який інкримінується ОСОБА_10 є особливо тяжким і передбачає можливість призначення покарання у вигляді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання. Крім цього, слід врахувати факт, що Закарпатська область межує з чотирма країнами (Польща, Румунія, Словаччина та Угорщина) дають підстави вважати, що обвинувачений усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення тяжкого злочину може переховуватись від органів досудового розслідування та має реальні можливості покинути територію України з цією метою, поза межами пункту пропуску державного кордону України.
Незаконно впливати на свідків, потерпілих, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні. 
ОСОБА_10 може незаконно впливати на свідків, потерпілу, які вже встановлені та які будуть встановлені, а також їх родичів з метою дачі, зміни ними показань на його користь. Це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до зміни вже наданих показів, відмови від надання таких. Серед свідків у кримінальному є особи, які перебувають у близьких відносинах з ОСОБА_10 , проживають разом з ним та які надали свідчення, які становлять інтерес для органів досудового розслідування, а тому обрання менш суворого запобіжного заходу може привести до зміни показів вищевказаних осіб.
Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. 
Знаходячись на волі, ОСОБА_10 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, зокрема, підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання. Разом з цим, ОСОБА_10 , на думку сторони обвинувачення може знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 
Вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
ОСОБА_10 вчинив особливо тяжкий злочин, а саме умисні заподіяння смерті двом особам, Даний факт свідчить про те, що в разі обрання більш м`якого запобіжного заходу останній може продовжувати вчиняти злочини, зокрема і передбачені ст. 115 КК України.
Підставою застосування ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний буде мати можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення.
У випадку засудження ОСОБА_10 за вчинення особливо тяжкого злочину, до нього може бути застосовано виключно покарання у вигляді реального позбавлення волі до 15 років.
Так у ст. 5 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи R (80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.
Таким чином, відповідно до вказаної рекомендації, важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за вчинений злочин. Тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо обвинуваченого.
Вивченням особи обвинуваченого на даний час встановлено, що ОСОБА_10 тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не страждає. Даних, які б вказували на неможливість застосування вказаного запобіжного заходу не встановлено.
Ураховуючи викладене, тяжкість та специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_10 , дані про особу обвнуваченого з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків та запобіганням наведеним у клопотанні ризикам до ОСОБА_10 необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується.
Разом з цим, при виконанні судом вимог п. 1, 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування та злочину, який спричинив загибель людини.
Відповідно до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення має право своєю ухвалою змінити, скасувати обрати або продовжити запобіжний захід, щодо обвинуваченого. 
Стаття 199 КПК України регламентує порядок продовження строку тримання під вартою.
З огляду на те, що наявні достатні підстави вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, не буде ефективним ? наявні підстави для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_10 .
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_16 вмотивовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_16 , у період часу з 10.00 години 11 жовтня 2025 року, але не пізніше 04.00 години 12 жовтня 2025 року, за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_10 та неповнолітнім ОСОБА_13 , реалізуючи спільний злочинний умисел спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, проникли на територію домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , до власників володіння, а саме ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , попередньо заготувавши ножі.
У подальшому, ОСОБА_13 підійшов до вхідних дверей будинку та почав викликати власників під приводом надання йому води для пиття, де після відчинення дверей ОСОБА_18 ОСОБА_13 передав один з ножів ОСОБА_16 . 
Тоді, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність і суспільну небезпечність, ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та ОСОБА_10 самовільно увійшовши в будинок, для подолання опору потерпілого, застосували фізичну силу та повалили ОСОБА_18 на підлогу. Після чого, ОСОБА_16 наніс 5 ударів ножами в область грудної клітини потерпілого, спричинивши п`ять колото – різаних поранень грудної клітки, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень ( п. 4.8, п. 2.1.2., 2.1.3.,й, о, п Правил судово – медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 р.), ускладнились розвитком гостра крововтрати, у вигляді наявності в правій плевральній порожнині біля 1200 мл рідкої крові та 500 г рихлих кров`яних згортків, в лівій біля 1350 мл рідкої крові та біля 450 г рихлих кров`яних згортків, що й стало безпосередньою причиною смерті, відповідно до висновку експерта №136/Б від 14.11.2025 року, 3 удари ножем в стегно, спричинивши поверхневі горизонтальні рани, а також у подальшому ОСОБА_10 , діючи спільно з ОСОБА_16 завдали декілька ударів по голові потерпілого невстановленими на даний час предметами з обмеженою контактуючою поверхнею, внаслідок яких ОСОБА_18 помер на місці події.
Одночасно, ОСОБА_13 у свою чергу, пройшовши в глиб кімнати наніс два удари ножем в область лівої частини грудної клітини ОСОБА_19 , яка в той час перебувала на ліжку, спричинивши їй одне не проникаюче та одне проникаюче колото – різане поранення грудної клітки, що має ознаки тяжких тілесних ушкоджень ( п. 4.8, п. 2.1.2., 2.1.3.,й, о, п Правил судово – медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 р.), та яке ускладнилось крововиливом у порожнину навколосерцевої сорочки і гострим розладом кровообігу, що й стало безпосередньою причиною смерті, відповідно до висновку експерта №135/Б від 14.11.2025 року. Потім, ОСОБА_13 наніс останній декілька ударів в область голови правою рукою зажатою в кулак, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень остання померла на місці події. 
Враховуючи викладене, ОСОБА_16 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого п. 1, п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме в умисному вбивстві двох осіб, вчинене з корисливих мотивів та за попередньою змовою групою осіб.
У подальшому, 12 жовтня 2025 року, діючи умисно, з корисливих мотивів, позбувшись будь – якого супротиву зі сторони потерпілих, з метою власного збагачення, ОСОБА_16 за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_10 та неповнолітнім ОСОБА_13 , діючи відповідно до заздалегідь узгодженого плану та для реалізації свого злочинного умислу направленого на заволодіння транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21099» реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, що належав потерпілому ОСОБА_18 , отримали доступ до зв`язки ключів, серед який був ключ від автомобіля та гаражного приміщення.
Після цього, ОСОБА_13 , підібравши потрібний ключ до навісного замка гаражного приміщення, відчинив двері та проник всередину. У гаражному приміщенні ОСОБА_16 та ОСОБА_13 виявили автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21099» реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, вартість якого відповідно до висновку експерта №СЕ-19/107-26/2522-АВ від 17.03.2026 року становить 60643,00 (шістдесят тисяч шістсот сороки три гривні), яким вирішили заволодіти. 
Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи умисно, протиправно, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, з метою заволодіння транспортним засобом, використовуючи свою фізичну силу ОСОБА_16 , ОСОБА_13 та ОСОБА_10 виштовхали автомобіль на подвір`я, однак, через технічні несправності автомобіля не змогли завести двигун автомобіля та покинути на ньому місце вчинення злочину, тобто не змогли довести свій злочинний умисел направлений на заволодіння транспортним засобом до кінця з причин, які не залежали від їх волі.
Таким чином, ОСОБА_16 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15 – ч. 3 ст. 289 КК України, а саме замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з насильством, що є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та поєднаний з проникненням у приміщення.
Вина ОСОБА_16 пiдтверджується зiбраними по кримінальному провадженню доказами зокрема:
- оглядом місця події від 12.10.2025 за адресою АДРЕСА_1 , по місцю проживання потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_18 ; оглядом місця події від 16.10.2025, проведеним на відкритій ділянці місцевості навпроти домоволодіння АДРЕСА_1 ; оглядом домоволодіння АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 від 16.10.2025; обшуком за місцем реєстрації підозрюваного ОСОБА_16 , за адресою: АДРЕСА_4 від 12.10.2025 року, допитом потерпiлої ОСОБА_6 ; допитами свідків, ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ; слідчим експериментом із підозрюваним ОСОБА_10 ;
- iншими зiбраними в ходi досудового розслiдування доказами, які наявні в матеріалах кримінального провадження.
ОСОБА_16 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, або довічного позбавлення волі, а в разі доведення вини в ході судового слідства, останньому загрожує реальна міра покарання у виді позбавлення волі. 
Строк досудового розслідування вказаного кримінального провадження був визначений до 12 грудня 2025 року.
03.12.2025 першим заступником керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_20 винесено постанову про продовження строку досудового розслідування в даному кримінальному провадженні до 3 місяців, тобто до 12 січня 2026 року. 
10.12.2025 слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_21 було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_16 до 11 січня 2026 року включно.
08.01.2026 слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_22 було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_16 до 06 березня 2026 року включно.
Строк досудового розслідування вказаного кримінального провадження був продовжений слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду до 12 квітня 2026 року.
Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду продовжено до 11 квітня 2026 включно.
Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 09.04.2026 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжено до 10.05.2026 включно.
Ухвалою Хустського районного суду від 6 травня 2026 р. строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжено до 9 липня 2026 р. 
На даний час ризики, якими керувався слідчий суддя при обранні такого виключного запобіжного заходу як тримання під вартою, не зменшились та не припинили існувати, а тому наявні підстави для продовження строку тримання ОСОБА_16 під вартою. 
Зокрема, актуальні такі ризики, передбачені ст. 177 КПК України:
Переховуватися від органів досудового розслідування та суду. 
Злочин, який інкримінується ОСОБА_16 є особливо тяжким і передбачає можливість призначення покарання у вигляді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання. Крім цього, слід врахувати факт, що Закарпатська область межує з чотирма країнами (Польща, Румунія, Словаччина та Угорщина) дають підстави вважати, що обвинувачений усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення тяжкого злочину може переховуватись від органів досудового розслідування та має реальні можливості покинути територію України з цією метою, поза межами пункту пропуску державного кордону України.
Незаконно впливати на свідків, потерпілих, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні. 
ОСОБА_16 може незаконно впливати на свідків, потерпілу, які вже встановлені та які будуть встановлені, а також їх родичів з метою дачі, зміни ними показань на його користь. Це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до зміни вже наданих показів, відмови від надання таких. Серед свідків у кримінальному є особи, які перебувають у близьких відносинах з ОСОБА_16 , проживають разом з ним та які надали свідчення, які становлять інтерес для органів досудового розслідування, а тому обрання менш суворого запобіжного заходу може привести до зміни показів вищевказаних осіб.
Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. 
Знаходячись на волі, ОСОБА_16 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, зокрема, підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання. Разом з цим, ОСОБА_16 , на думку сторони обвинувачення може знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 
Вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
ОСОБА_16 вчинив особливо тяжкий злочин, а саме умисні заподіяння смерті двом особам, Даний факт свідчить про те, що в разі обрання більш м`якого запобіжного заходу останній може продовжувати вчиняти злочини, зокрема і передбачені ст. 115 КК України.
Підставою застосування ОСОБА_16 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений буде мати можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення.
У випадку засудження ОСОБА_16 за вчинення особливо тяжкого злочину, до нього може бути застосовано виключно покарання у вигляді реального позбавлення волі до 15 років, або довічне позбавлення волі.
Так у ст. 5 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи R (80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.
Таким чином, відповідно до вказаної рекомендації, важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за вчинений злочин. Тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо обвинуваченого.
Вивченням особи обвинуваченого на даний час встановлено, що ОСОБА_16 тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не страждає. Даних, які б вказували на неможливість застосування вказаного запобіжного заходу не встановлено.
Ураховуючи викладене, тяжкість та специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_16 , дані про особу обвинуваченого з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків та запобіганням наведеним у клопотанні ризикам до ОСОБА_16 необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується.
Разом з цим, при виконанні судом вимог п. 1, 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування та злочину, який спричинив загибель людини.
Відповідно до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення має право своєю ухвалою змінити, скасувати обрати або продовжити запобіжний захід, щодо обвинуваченого. 
Стаття 199 КПК України регламентує порядок продовження строку тримання під вартою.
З огляду на те, що наявні достатні підстави вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, не буде ефективним ? наявні підстави для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_16 .
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_7 вважають , що обвинуваченим слід продовжити строк тримання під вартою.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_12 неповнолітній обвинувачений ОСОБА_10 та його законний представник ОСОБА_11 заперечили проти продовження ОСОБА_10 строку тримання під вартою. Суду ствердили, що підстав для продовження строку тримання під вартою немає. Неповнолітній обвинувачений є інвалідом з дитинства, має постійне місце проживання, тримається під вартою вже тривалий період часу, прокурором не доведено ризиків на які він покликається, а тому просять обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_15 неповнолітній обвинувачений ОСОБА_13 та його законний представник ОСОБА_14 заперечили проти продовження ОСОБА_13 строку тримання під вартою. Суду ствердили, що підстав для продовження строку тримання під вартою немає. Ризики, на які покликається сторона обвинувачення є недоведеними належними та допустимими доказами. Обвинувачений є неповнолітнім, тривалий час утримується під вартою . Просять суд застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. 
В судовому засіданні захисник ОСОБА_17 обвинувачений ОСОБА_16 заперечили проти продовження ОСОБА_16 строку тримання під вартою. Ризики на які покликається прокурор відсутні . Обвинувачений тривалий час перебуває під вартою, а тому сторона захисту вважає, що відносно ОСОБА_16 слід застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт. 
Заслухавши виступ прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_16 адвокатів ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , потерпілої ОСОБА_6 , представника потерпілої ОСОБА_7 , законних представників непонолітніх обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_26 та ОСОБА_11 вивчивши копії матеріалів, якими обґрунтовується необхідність продовження запобіжного заходу, суд встановив наступне.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинуваченим ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_16 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого закінчується 09.07.2026 року.
Оскільки строк дії попередньої ухвали закінчується 9 липня 2026 року, до вказаного часу не може бути закінчено судовий розгляд, питання щодо запобіжного заходу відносно обвинувачених підлягає вирішенню негайно.
Згідно обвинувального акту ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та ОСОБА_10 висунуто обвинувачення за п.1,п.6,п.12, ч.2 ст. 115 , ч.2 ст.15- ч.3 ст. 289 КК України 
Суть обвинувачення (узагальнена): ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та ОСОБА_10 за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів у період часу з 10.00 години 11 жовтня 2025 року, але не пізніше 04.00 години 12 жовтня 2025 року, вчинили умисне вбивство двох осіб, а також здійснили замах на незаконне заволодіння транспортним засобом потерпілих, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з насильством, що є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та поєднаний з проникненням у приміщення.
Щодо осіб обвинувачених, згідно обвинувального акта, встановлено такі відомості, як-то:
ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Кам`янське Берегівського району Закарпатської області , громадянин України, на утриманні будь-яких осіб не має, не працюючий, зареєстрований за адресою АДРЕСА_5 та проживає за адресою: АДРЕСА_6 , інвалід з дитинства ;
ОСОБА_13 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Кам`янське Берегівського району Закарпатської області, громадянин України, на утриманні будь-яких осіб не має, не працюючий, зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 ;
ОСОБА_16 який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Благодарне російської федерації, громадянин України, на утриманні будь-яких осіб не має, не працюючий, зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 ;
- за своїм віком, мають задовільні соціальні зв`язки, для осіб їх віку та статусу;
- станом здоров`я прийнятний;
- у цьому провадженні висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого п.1,п.6,п.12, ч.2 ст. 115 , ч.2 ст.15- ч.3 ст. 289 КК України, тобто у умисному вбивстві за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів двох осіб, а також у замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом потерпілих, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з насильством, що є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та поєднаний з проникненням у приміщення.
Згідно клопотання прокурор також зауважує на потребу врахування обставин, передбачених ст. 178 КПК, а саме: в ході досудового розслідування встановлена наявність вагомих доказів про причетність до вчинення ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та ОСОБА_10 вказаних кримінальних правопорушень (п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК); тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та ОСОБА_10 у разі визнання їх винуватими за п.1,п.6,п.12, ч.2 ст. 115 , ч.2 ст.15- ч.3 ст. 289 КК України (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК); ОСОБА_13 , та ОСОБА_10 є неповнолітніми, ОСОБА_16 є повнолітнім. ОСОБА_10 має групу інвалідності з дитинства. Всі обвинувачені не працюють, обвинувачений ОСОБА_13 має непогашену судимість. 
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу (ч. 2 ст. 331 КПК), яка в свою чергу регламентує таке:
- заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості провадження (ч. 1 ст. 131 КПК);
- метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується (ч. 1 ст. 177 КПК);
- підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК (ч. 2 ст. 177 КПК);
- при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини (ч. 1 ст. 178 КПК);
- під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК);
- при розгляді доцільності продовження строку тримання під вартою у т.ч. ураховуються обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ст. 199 КПК).
Суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши надані ними матеріали та проаналізувавши в системному зв`язку усі наявні на час розгляду клопотання відомості, які мають пряме та опосередковане значення при вирішенні питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, приходить до наступного.
Порядок встановлений КПК України (процесуальний порядок, форма, процедура), як певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (Верховний суд України постанова від 16.03.2017 у справі № 671/463/15-к) та з порушеного питання регламентує, що застосування запобіжного заходу здійснюється у конкретному кримінальному провадженні та вимагає досить детального аналізу не тільки фактичних обставин вчинення правопорушення, але й врахування особи, яка є ймовірним суб`єктом його вчинення.
Перелік обставин, які б свідчили «за» або «проти» обрання запобіжного заходу, може бути лише приблизним і не є вичерпним. З огляду на це, у кожному випадку при розгляді клопотання щодо запобіжного заходу суд вирішуючи питання, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини з числа передбачених ст. 178 вказаного Кодексу.
В цій ситуації відносно обвинувачених встановлено відомості вказані у цій ухвалі, а тому, вирішуючи по суті поставлене питання, Суд має з`ясувати наявність ряду обставин, на які вказує прокурор:
(і) щодо обґрунтованості підозри
Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК), а відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30 серпня 1990 року (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-57721) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04, https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/974_683#Text).
Обвинувальний акт стосовно обвинувачених перебуває на розгляді в суді.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Наведеного достатньо для висновку, не вирішуючи питання про доведеність вини під час розгляду клопотань, що підозра відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».
Щодо наявності ризиків
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам, у той час як підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України (ч. 2 ст. 177 КПК України).
Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності здійснення підозрюваним зазначених дій.
При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Зазначений стандарт доказування (переконання) Суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні.
З його (стандарту) урахуванням Суд погоджується з доводами клопотання про наявність ризиків:
(а) переховування від суду, який визначати з урахуванням того, що у рішенні ЄСПЛ «Loizidou проти Туреччини» від 18 грудня 1996 року (заява № 15318/89, п. 43, 53), у тому числі йшлося про події, що мали місце на території Республіки Кіпр під час окупації частини її території Туреччиною та судом було прямо зазначено, що норми Конвенції не можуть застосовуватись у відриві від реального стану справ та загального контексту проблеми.
Суд враховує фактичну ситуацію в Україні, а саме те, що з 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території нашої держави введений воєнний стан, який триває по цей час.
Введення в країні воєнного стану було обумовлено збройною агресією російської федерації проти України, розпочатої 20 лютого 2014 року, внаслідок чого частина території України (Автономна Республіка Крим і місто Севастополь) є анексованою, деякі райони Донецької та Луганської областей є тимчасово окупованими, а сама збройна агресія починаючи з 24 лютого 2022 року набула повномасштабного характеру (див. п. 5.1 Рішення КС України від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022 у справі № 3-192/2020 (465/20), відповідно, на думку суду, положення КПК України не можуть застосовуватись у відриві від реального стану справ в України та загального контексту проблеми, викликаної збройною агресією.
Підсумовуючи наведене, Суд зауважує, що до обставин ризику втечі безумовно належить військова агресія проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях (див. в т.ч. з цього питання пункт 8 рекомендацій Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, котрі відповідають критеріям офіційних згідно Рішення РС України № 23 від 05.08.2022).
Також, при вирішенні питання щодо запобіжного заходу, Суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі наявні обставини, зокрема, серед таких обставин підлягає оцінюванню «тяжкість покарання», що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України).
Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v Bulgaria» від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні по справі «Punzelt v. Czech Republic» від 25.04.2000 (§ 76, заява № 31315/96), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.
Разом з тим зазначена обставина має враховуватися крізь призму суб`єктивного сприйняття особою можливої загрози настання покарання за вчинення правопорушення, тобто фактично йдеться про ту потенційну загрозу, настання якої вона може спробувати уникнути. Саме тому, на думку суду, комплексний аналіз суворості можливого покарання має включати не тільки вид і міру санкції, передбаченої КК України, але й інші обставини негативного характеру для особи, яких вона може зазнати не тільки в результаті постановлення обвинувального вироку, але й під час самого розгляду.
Небезпеку переховування від правосуддя, на думку суду, не можна виміряти тільки залежно від тяжкості можливого покарання з точки зору самої санкції статті КК, адже її треба визначати з урахуванням низки інших релевантних чинників, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її незначною, зокрема, треба враховувати характер особи, його моральні якості, наявні кошти, зв`язки з державою, у якій його переслідували за законом, а також його контакти. В цьому ключі тяжкість є тільки релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.
Відповідно, забезпечуючи таку оцінку, Суд враховує, що (1) обвинувачені підозрюється у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином, за який може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, або довічне позбавлення волі що в поєднанні (2) з даними про їх особу, зокрема, характер, моральні якості, наявні кошти, зв`язки з державою, контакти, вказують на те, що в сукупності ці обставини дають підстави вважати, що серйозність покарання, в даному випадку, є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачені можуть втекти;
(b) вчинення іншого кримінального правопорушення, котрий слідує з його способу життя, обвинувачені не працюють, не мають постійного джерела доходу, що може спонукати їх до вчинення нових злочинів, ОСОБА_13 має непогашену судимість.
Ці відомості судом враховуються при оцінці наведеного ризику без прив`язки до обставин вказаних в ст. 89 КК, оскільки вирішуване питання не стосується питання покарання, а враховується лише як інформація про особу (факт) через призму її біографії, так само, як і дата, місце, та вплив цих відомостей на загальну карту даних про особу в ключі питання ризиків, а тому судом відхиляються доводи щодо того, що у відношенні цієї судимості є наявні обставини з числа визначених ст. 89 КК України.
Відповідно є доведеними обставини, визначені п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України.
Щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів
Відповідно до ст. 194 КПК України наявність ризику є підставою для застосування запобіжного заходу, а тому визначаючись з тим, який саме запобіжний захід на даному етапі у кримінальному провадженні убезпечить від його настання, суд ураховує таке.
Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.
При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, Суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж окреслені заявником по відношення до кожного з обвинувачених не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.
При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
З огляду на викладене Суд у ракурсі установлених фактичних обставин уважає, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених (1) буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки та (2) зможе запобігти ризикам, які передбачені статтею 177 КПК, та які були встановлені судом.
Обставини визначені ст. 199 КПК є дійсними, адже в т.ч. завершити розгляд справи до закінчення строку дії даного заходу забезпечення кримінального провадження не є можливим.
Відповідно Суд сприймає критично з даного питання доводи сторони захисту щодо відсутності обставин визначених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК, тим паче в ключі того, що відповідно до ст. 199 КПК суд насамперед зобов`язаний перевірити обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися, апріорі з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, та до вказаних обставин (ризиків) безумовно належить військова агресія проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.
Між тим, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;
Отже, задовольняючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає за необхідне не визначити обвинуваченим розмір застави, оскільки злочин у якому вони обвинувачуються призвів до загибелі двох людей.
На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 184,193,194, 196, 197, 202, 205, 331,369, 376 Кримінального процесуального кодексу України, ст. 5 та 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод колегія суддів 
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 – задоволити. 
Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , громадянину України, раніше не судимому, обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч.2. ст. 15 – ч. 3 ст. 289 КК України, на 60 днів, а саме з 10 липня 2026 р. по 7 вересня 2026 р. включно без визначення розміру застави.
Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_2 , громадянину України, раніше судимому, обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч.2. ст. 15 – ч. 3 ст. 289 КК України, на 60 днів, а саме з 10 липня 2026 р. по 7 вересня 2026 р. включно без визначення розміру застави.
Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженцю с. Благодарне російської федерації та мешканцю АДРЕСА_4 , громадянину України, раніше судимому, обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч.2. ст. 15 – ч. 3 ст. 289 КК України, на 60 днів, а саме з 10 липня 2026 р. по 7 вересня 2026 р. включно без визначення розміру застави.
Ухвала суду може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. 
Повний текст ухвали виготовлено 7 липня 2026 р. 

Суддя Хустського 
районного суду ОСОБА_1 

Судді ОСОБА_2 

ОСОБА_3