РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 712/2660/26
Провадження № 2/712/2613/25
27 липня 2026 року м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого/судді - Марцішевської О.М.
за участю секретаря судового засідання – Безрукової Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

26 лютого 2026 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що13.02.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (надалі – Товариство) та ОСОБА_2 (надалі – Відповідач) укладений Договір №1967159 про надання споживчого кредиту (надалі – Договір), відповідно до умов якого Відповідачу було надано кредит у розмірі 10000 грн. на умовах визначених кредитним договором, а Споживач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. 
Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало Відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. Відповідно до умов договору Споживач зобов`язаний у встановлений Договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі передбачені Договором (п.5.4 договору). Однак, Відповідач не виконав належним чином умов кредитного договору.
Відповідно до п. 1.5 кредитного договору за користування кредитом нараховуються проценти за стандартною та зниженою процентною ставкою, яка застосовується у разі виконання Споживачем умов п. 1.5.1 кредитного договору.
Згідно п. 2.1 кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані Споживачем Товариству з метою отримання кредиту.
Згідно п. 3.1 кредитного договору нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод “факт/факт”.
11.09.2020 року ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова Компанія «КредитКапітал», керуючись главою 47 ЦК України, уклали Договір відступлення прав вимоги №ККАУ-11092020. Згідно вищевказаного Договору, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», включно і до ОСОБА_2 за кредитним договором №1967159 від 13.02.2020 року. 
Термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена, у зв`язку з чим ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» вимушене звернутись із даним позовом до відповідача про стягнення заборгованості у судовому порядку з метою захисту та поновлення порушених прав, а саме повернення кредитних коштів, відсотків та комісії у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язання за кредитним договором. Станом на дату подання позову заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 15400 грн., а саме: · заборгованість за тілом кредиту – 10000 грн.; · заборгованість за процентами – 5400 грн.
Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором №1967159 від 13.02.2020 року в загальному розмірі 15400 грн., суму сплаченого судового збору в розмірі 2662,40 грн. та 8000 грн. - витрат на професійну правничу допомогу.
Одночасно з позовом подано клопотання про витребуваня доказів - витребувати у АТ КБ «Приватбанк» інформацію: 1) чи була здійснена транзакція 13.02.2020р., в сумі 10000 грн. на банківсь ку картку № НОМЕР_1 , власником якої є ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ), 2) чи були зараховані грошові кошти за цією транзакцією на відповідний рахунок власника банківської карти № НОМЕР_1 . 
11 березня 2026 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 
06 травня 2026 року ухвалою суду задоволено клопотання про витребування доказів. 
17 червня 2026 року ухвалою суду витребувано у позивача оригінал кредитного договору № 1967159 від 13.02.2020 року з підтвердженням підписання договору сторонами, пояснення щодо строку кредитування та застосованої відсоткової ставки за умовами кредитного договору № 1967159 від 13.02.2020 року. 
19 червня 2026 року відповідач скерувала до суду відзив на позовну заяву. У відзиві зазначає, що вважає позовні вимоги такими, що не доведені належними та допустимими доказами. Позивачем не надано суду належних доказів: укладення кредитного договору саме з відповідачем; належної ідентифікації особи позичальника; фактичного отримання відповідачем кредитних коштів; повного та детального розрахунку заборгованості;законного переходу права вимоги до ТОВ «ФК Кредит-Капітал»; первинних бухгалтерських документів; належних доказів виникнення та розміру заборгованості. 
Крім того, справа потребує детального дослідження доказів, перевірки належності та допустимості документів, витребування додаткових доказів та безпосереднього дослідження матеріалів у судовому засіданні. Також вважає, що позивачем не доведено факту належного повідомлення відповідача про перехід права вимоги, що має істотне значення для правильного вирішення справи.
Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, витребувати у позивача: - оригінал кредитного договору; - докази належної ідентифікації позичальника; - повний деталізований розрахунок заборгованості; - первинні бухгалтерські документи; - докази фактичного перерахування коштів; - договір факторингу та всі документи щодо переходу права вимоги; - докази повідомлення відповідача про перехід права вимоги, перевести справу із спрощеного позовного провадження до загального позовного провадження у зв`язку зі складністю справи та необхідністю дослідження доказів.
25 червня 2026 року представник АТ КБ «ПриватБанк» скерував до суду запитувану інформацію.
29 червня 2026 року представник позивача скерував до суду заяву про виконання ухвали суду та оригінал кредитного договору. 
01 липня 2026 року представник позивача скерував до суду додаткові пояснення у справі, в яких вказує, що ідентифікація відповідача при підписанні кредитного договору здійснювалась шляхом підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора С1771274. Також навів обгрунтування щодо надання позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження відступлення права вимоги за кредитним договором та складення розрахунку заборгованості у відповідності до умов кредитного договору. 
17 липня 2026 року відповідач скерувала до суду заяву у формі відзиву, в якійвказує, що після 2020 року нею не здійснювалися жодні платежі, не укладалися додаткові угоди, не визнавався борг та не вчинялися будь-які інші дії, які могли б перервати перебіг позовної давності, а тому вона просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. Також зазначає, що позивач не довів факт належного підписання кредитного договору, а тому просить суд зобов`язати позивача надати: підтвердження номера телефону, на який був направлений одноразовий ідентифікатор; журнал (лог) направлення SMS із зазначенням номера телефону, дати та часу; журнал (лог) введення одноразового ідентифікатора; IP-адресу пристрою, з якого здійснювалося підписання договору; інформацію про пристрій та браузер, з якого здійснювався вхід до особистого кабінету; технічні журнали інформаційної системи, які підтверджують факт підписання договору саме відповідачем; належні докази того, що номер телефону, на який надсилався одноразовий код, належав саме відповідачу станом на 13.02.2020 року.Відповідач просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Оскільки ЦПК України не передбачено передбачено подання двічі таких заяв по суті справи, як відзив та заперечення, суд враховує подану 17 липня 2026 року відповідачем заяву у формі відзиву в якості письмових пояснень з метою забезпечення можливості учасників ефективно реалізувати гарантовані статтею 43 ЦПК України процесуальні права на надання пояснення суду, наведення свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. 
Заява про позовну давність може бути подана стороною у спорі до винесення судом рішення.
В судове засідання учасники не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином через зареєстровані кабінети користувачів підсистеми "Електронний Суд". 
Представник позивача скерував заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задоволити. 
Ухвалою суду від 22 липня 2027 року суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення на 27.07.2026.
Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.
Вирішуючи заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд доходить таких висновків. 
Відповідно до положень статті 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи - у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом. 
За змістом ч.2 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує:1) ціну позову; 2) значення справи для сторін;3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.(ч.3 ст.274 ЦПК України). 
В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя;2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.(ч.4 ст.274 ЦПК України). 
Ціна позову у справі, що розглядається 15 400 грн. не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб ( 250*3328=83200 грн). 
Суд зауважує, що спрощене провадження, як і загальне позовне провадження спрямовані на всебічний, повний та об`єктивний розгляд справи з дослідженням всіх наданих сторонами доказів, вивченням всіх заяв сторін по суті справи, тобто спрощене провадження не є провадженням, в якому розглядаються безспірні вимоги.
Заявником не обгрунтовано в достатній мірі, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі вимагають проведення підготовчого судового засідання та без його проведення відповідач був обмежений у здійсненні процесуальних прав. 
Відповідачу в межах розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження було забезпечено можливість ефективно здійснювати процесуальні права, зокрема відповідач не був позбавлений можливості викласти свої доводи, аргументи, міркування, заперечення у письмових заявах по суті справи, не позбавлений можливості надавати суду свої докази на спростування вимог позивача у строки визначені судом або законом, тобто відповідач мав можливість у повній мірі користуватись правами, передбаченими ЦПК України.
Враховуючи викладене, суд відхиляє заперечення відповідача проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. 
Вирішуючи клопотання про витребування доказів у візиві на позов, суд доходить таких висновків. 
Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
Як передбачено ч.2 у клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.
У клопотанні про витребування доказів у відзиві на позов не вказано вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу, тому клоптання не підлягає до задоволення, оскільки його задоволення без дотримання встановленого цивільним процесуальним законом порядку подання доказів призведе до обмеження принципу змагальності та рівності сторін. 
Вирішуючи клопотання про витребування доказів у заяві в формі візиву від 17 липня 2026 року, суд доходить таких висновків. 
Статтею 83 ЦПК України передбачено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Дані норми категоричні та не передбачають права суду змінити встановлений законом порядок подання доказів (ч.2,3,8 ст.83 ЦПК України). 
У клопотанні про витребування доказів у у заяві в формі візиву від 17 липня 2026 року не вказано вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу
Також що клопотання про витребування доказів подане відповідачем 17 липня 2026 року після подачі у червні 2026 року відзиву у межах встановленого судом строку та відповідачем не обґрунтовано неможливість його подання у встановлений законом строк з причин, що не залежали від його волі, на даному етапі згідно ст.83 ЦПК України відсутні правові підстави для задоволення зазначеного клопотання, оскільки його задоволення без дотримання встановленого цивільним процесуальним законом порядку подання доказів призведе до обмеження принципу змагальності та рівності сторін. 
Вирішуючи позов по суті, суд доходить таких висновків. 
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що 13.02.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено Договір №1967159 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого Відповідачу було надано кредит у розмірі 10000 грн. на умовах визначених кредитним договором, а Споживач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. 
Відповідно до умов договору, сума кредиту – 10 000,00 грн. (п.1.3.), строк кредиту – 30 днів (п. 1.4.). Відповідно до п. 1.5 кредитного договору за користування кредитом нараховуються проценти за стандартною (1,80%) та зниженою процентною ставкою (0,90%), яка застосовується у разі виконання Споживачем умов п. 1.5.1 кредитного договору.
Відповідно до п. 1.5 кредитного договору, тип процентної ставки: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п. 1.5.1, 1.5.2 цього Договору. П. 1.5.1. Договору знижена процентна ставка 0,90 % в день від суми кредиту, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору, якщо в цей строк Споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку. П. 1.5.2. Договору стандартна процента ставка 1,80 % в день від суми кредиту, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору, якщо Споживач не виконав умови зазначені в пп.1.5.1. Договору для застосування зниженої процентної ставки, та у межах нового строку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом відповідно до п.4.1-4.6 цього Договору. 
Як вбачається з картки обліку Договору (розрахунку заборгованості) за договором №1967159 від 13.02.2020 року, у період з 13.02.2020 по 16.03.2020 року Відповідачкою не було здійснено платежів, спрямованих на погашення заборгованості, а отже, відсутні підстави для застосування зниженої процентної ставки згідно з п. 1.5.1. Договору.
Так, пунктом 1.5.2 кредитного договору було встановлено стандартну проценту ставку 1,80 % в день від суми кредиту. У період з 13.02.2020 по 13.03.2020 року (30 днів) Відповідачці було нараховано проценти за користування кредитом згідно з п. 1.5.2. кредитного договору в розмірі 5 400,00 грн., що становить 1,80 % в день.
Згідно п. 2.1 кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані Споживачем Товариству з метою отримання кредиту.
Видача кредиту підтверджується відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» на ухвалу суду, згідно якої по рахунку ОСОБА_3 було зарахування коштів на суму 10 000 грн. за період 13.02.2020-13.02.2020 р.
Позивач стверджує, що товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало Відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. Відповідно до умов договору Споживач зобов`язаний у встановлений Договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі передбачені Договором (п.5.4 договору). Однак, Відповідач не виконав належним чином умов кредитного договору.
Згідно п. 3.1 кредитного договору нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод “факт/факт”.
11.09.2020 року ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова Компанія «КредитКапітал», керуючись главою 47 ЦК України, уклали Договір відступлення прав вимоги №ККАУ-11092020. Згідно вищевказаного Договору, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», включно і до ОСОБА_2 за кредитним договором №1967159 від 13.02.2020 року. 
Термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена, відповідачкою не було сплачено коштів на виконання умов договору.
Як вбачається з наданого позивачем розрахунку боргу, станом на дату подання позову заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 15400 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту – 10000 грн.; заборгованість за процентами – 5400 грн. ( 10000/100*1,8*30). 
Спірні правовідносини регулюються нормами цивільного законодавства. 
Відповідно до ч. 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
Стаття 514 ЦК України передбачає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов`язання.
Частиною першою ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами(з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, наданих позивачем та не спростованих відповідачем, суд дійшов висновку про укладеність вищевказаного кредитного договору між відповідачем та відповідною фінансовою установою, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором за договором відступлення прав вимоги.
Наданий позивачем розрахунок узгоджується з умовами кредитного договору, що не спростовано відповідачем. 
Внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору порушені права та законні інтереси позивача, які підлягають до поновлення в судовому порядку. 
Доводи відзиву суд вважає такими, що не обгрунтовують заперечення проти позову, виходячи з такого. 
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Наданими позивачем доказами підтверджено, що кредитний договір, на підставі якого позивачем заявлено про стягнення заборгованості, був укладений в електронній формі із застосуванням верифікації та наданням персональних даних відповідача, а також відповідачу були видані кредитні кошти на виконання вказаного кредитного договору. 
Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, доводи представника відповідача про не доведеність факту укладення відповідачем договору позики суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету.
Також суд враховує, що у договорі зазначені персональні дані відповідача, які повністю збігаються із зазначеними даними у відзиві на позовну заяву, а саме ПІП, РНОКПП, місце проживання, номеру телефону. Належність відповідачу карти, ная ку перераховано кредитні кошти, підтверджена банківською випискою. Також в матеріалах справи відсутні докази повного або часткового виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань.
У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки, на яку первісним кредитором здійснено перерахування позичених грошових коштів, номер телефону), були використані неправомірно для укладення кредитного договору від його імені, до суду не надано. Також слід звернути увагу на те, що відповідач до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій не звертався, як і не оскаржував правомірність укладеного договору.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування. Досліджені в судовому засіданні надані позивачем докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності та об`єктивно підтверджують обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог. 
Відповідач в обґрунтування заперечень проти позовних вимог жодних доказів не подала. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, могла скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів у спосіб та порядку, передбачений ЦПК України. Але в даному разі цього зроблено не було.
Що стосується заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд доходить таких висновків.
Відповідно до ст.256 ЦПК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (ст.257 ЦПК України).
Позов пред`явлений з приводу стягнення боргу за кредитним договором за період з 13.02.2020р. по 13.03.2020р.
Разом з тим, суд враховує, що згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Слід зазначити, що ці зміни до ЦК України внесені Законом України N?540-IX від 30.03.2020, які набрали чинності 02.04.2020. Оскільки Постановою Кабінету Міністрів України N? 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України введено карантин. У подальшому термін дії карантину неодноразово продовжувався відповідними постановами Кабінету Міністрів України та тривав до 30.06.2023 включно.
Крім того, згідно п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час воєнного стану у період з 24.02.2022р. перебіг строку позовної давності було зупинено, Законом № 4434-IX зупинення скасовано, і з 4 вересня 2025 року перебіг строків позовної давності відновлено.
Таким чином, в Україні зупинення перебігу позовної давності (згідно з ЦК) діяло з 2 квітня 2020 року через COVID-19 та воєнний стан. Законом № 4434-IX зупинення скасовано, і з 4 вересня 2025 року перебіг строків позовної давності відновлено.
Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за період за період з 13.02.2020р. по 13.03.2020р. заявлені у лютому 2026 року в межах позовної давності.
На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, допитом свідків, дослідженими в судовому засіданні доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що Позовні вимоги про стягнення боргу за тілом 10 000,00 грн. та відсотками – 5 400,00 грн. підлягають до задоволення, оскільки обґрунтовані на законі та відповідають умовам кредитного договору. 
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.1-3 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У позовній заяві від 26 лютого 2026 року позивачем зазначався попередній розрахунок суми судових витрат, понесених позивачем, а саме витрати на правничу допомогу в сумі 8000,00 грн.
На виконання вимог ст. 137 ЦПК України адвокатом поданий договір про надання правничої допомоги від 01 липня 2025 року № 0107, акт № 888 від 13.02.2026 року, детальний опис наданих послуг від 11.12.2025 року до акту № 888 від 13.02.2026 року за договором про надання правничої допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року. 
Виконання адвокатом Усенком Михайлом Ігоровичем договору про надання правничої допомоги здійснювалось для забезпечення ефективного здійснення процесуальних прав позивача.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Надаючи оцінку вимогам позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції в сумі 8 000 грн, суд враховує таке.
Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такі висновки містяться в додатковій постанові ВП ВС від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Крім того, аналогічні висновки щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг містяться в додатковій постанові ВС від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18.
Враховуючи обсяг правничої допомоги позивачу при розгляді цієї справи судом, що підтверджується наданими доказами щодо вартості та переліку отриманих позивачем від адвоката Усенка М.І. за договором послуг, а також ціну позову та категорію справи, суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, які мають бути відшкодовані позивачу за рахунок відповідача, слід визначити у сумі 4 000,00 грн, що відповідає засадам співмірності зі складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг, а також критеріям розумності та справедливості.
Також до стягнення з відповідача в силу вимог ст.141 ЦПК України підлягають судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2662,40 грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, оскільки означені судові витрати понесені позивачем, що підтверджено документально.
Керуючись ст.ст. 81, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 207, 512-516, 526, 530, 610, 611, 626, 628, 629, 634, 638, 1048, 1054 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал» заборгованість за Кредитним договором №1967159 від 13.02.2020 року в загальному розмірі 15 400 грн. 00 коп.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал» витрати зі сплати судового збору в сумі 2662 грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн. 00 коп. 
Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем - в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГОЛОВУЮЧИЙ

Веб-адреса рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua.
Повний текст рішення виготовлено 27 липня 2026 року. 

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал»(м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, 28 корпус, ЄДРПОУ 35234236).
Відповідач:  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).