Тернівський районний суд міста Кривого Рогу
Дніпропетровської області 

справа № 215/2386/26
номер провадження 2/215/2720/26 
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2026 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді  - Дудікова А.В.,
при секретарі   - Болдирєвій А.О.
згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
встановив
Описова частина 
У березні 2026 року представник ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 15.07.2025 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено Договір № 540820-КС-002 про надання кредиту, який підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором. Відповідно до договору, кредитодавець надає позичальнику кредит, а саме грошові кошти у розмірі 15 000 грн, на засадах строковості, зворотності, платності. Позивач свої зобов`язання за Договором кредиту виконав та надав Позичальнику грошові кошти в розмірі 15 000 грн шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_1 (котру Позичальником вказано при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті). Відповідач на виконання умов договору здійснила часткову оплату за Договором № 540820-КС-002 на загальну суму 4300,00 грн.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором станом на 15.02.2026 утворилася заборгованість у розмірі 37 947,50 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 14 750,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 14 247,50 грн; суми заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦКУ - 7 500,00 грн; суми прострочених платежів за комісією - 1 450,00 грн.
Враховуючи вищезазначене позивач просив стягнути з відповідача 37 947,50 грн заборгованості за кредитним договором, а також 2 662,40 грн сплаченого судового збору.
Ухвалою суду від 15.04.2026 справу прийнято до провадження суддею Дудіковим А.В., визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 12.05.2026. Задоволено клопотання позивача про витребування доказів в АТ «ПУМБ».
12.05.2026 справу знято з розгляду у зв`язку з відрядженням судді.
12.05.2026 до суду, на виконання ухвали від 15.04.2026 від АТ «ПУМБ» надійшли витребувані документи. 
У травні 2026 на електронну адресу суду відповідач направила клопотання про зупинення провадження у справі до завершення курсу стаціонарного лікування та фактичного одужання.
15.06.2026, 03.08.2026 розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою відповідача.
Представник позивача у судове засідання призначене на 07.09.2026 не з`явився, в позовній заяві просив суд розглядати справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач у судові засідання призначені на 12.05.2026, 15.06.2026, 03.08.2026 та 07.09.2026 не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася судом належним чином, а саме: шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, однак поштове відправлення, адресоване відповідачу повернулося до суду з відміткою пошти про причини невручення: - адресат відсутній. Також, відповідач зареєстрована в підсистемі «Електронний суд», судові повістки доставлені в електронний кабінет. Крім того, відповідач про день та час розгляду справи повідомлялася через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзив на позовну заяву ОСОБА_1 не подала, будь-яких клопотань на адресу суду не надходило.
Мотивувальна частина
Мотиви, якими керується суд першої інстанції та застосовані норми права
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами.
Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:  1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;  2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;  3) відповідач не подав відзив;  4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст. 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився без поважних причин та без повідомлення причин, відзив на позовну заяву не подав, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.
Частиною 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Щодо клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, суд зазначає наступне.
Відповідно до положення частини 1 статті 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із пунктами 1, 4, 5, 6, 10, 11 частини третьої статті 2 ЦПК основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: верховенство права; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; розумність строків розгляду справи; неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Зупинення провадження у справі застосовується лише за обставин, визначених процесуальним законом в інтересах виконання завдань цивільного судочинства.
Підстави обов`язкового зупинення провадження регламентовані статтею 251 ЦПК України.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.252 ЦПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках: захворювання учасника справи, підтвердженого медичною довідкою, що виключає можливість явки до суду протягом тривалого часу. Разом з тим, суд зазначає, що дана справа призначена до розгляду в порядку спрощеного прозовного провадження, відповідачу було роз`яснено право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також право надіслати до суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази тощо. Враховуючи те, що відповідач заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також відзив на позовну заяву не надала, суд вважає, що заява відповідача задоволенню не підлягає.
Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 15.07.2025 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 540820-КС-002 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма), відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у сумі 15 000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а остання зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісію в порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів (а.с. 18-27).
Строк кредиту - 16 тижні, стандартна процентна ставка за кредитом: в день 1,0%, фіксована, комісія за надання кредиту 3 000 грн, строк дії договору до 04.11.2025, орієнтована загальна вартість наданого кредиту 30 538,00 грн, орієнтована реальна річна процентна ставка 9 727,47 %; дата видачі кредиту-15.07.2025; дата повернення кредиту - 04.11.2025 (пункт 2 Договору).
В п. 4 Договору сторони погодили «Порядок та умови надання кредиту» відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів.
Договір був підписаний з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» шляхом пропозиції укласти Договір (оферти) кредитодавцем та прийняття (акцептування) позичальником, та підписаний позичальником ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-2065 15.07.2025.
На підтвердження укладання Кредитного договору позивачем було надано суду копію пропозиції (оферти) укласти Договір № 540820-КС-002 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 15.07.2025 та копію прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) укласти Договір № 540820-КС-002 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 15.07.2025.
Відповідач була ознайомлена з інформацією по кредиту та умовами кредитування, що підтверджується копією Паспорта споживчого кредиту, підписаного відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-8283, номер телефону: НОМЕР_2 15.07.2025 14:38:02 (а.с. 15-17).
Надання кредитних коштів відповідачу у сумі 15 000 грн підтверджується листом ТОВ «Профіт Гід» про здійснення переказу грошових коштів; Номер платіжної інструкції: 3b56618b-6170-11f0-b90f-000c29d57ed2_1; Надавач платіжних послуг: ТОВ «ПрофітГід», код ЄДРПОУ: 39932827, ліцензія на переказ коштів без відкриття рахунку Національного банку України №21/991-рк від 29.05.2023 року; Платник: ТОВ БІЗНЕС ПОЗИКА, код ЄДРПОУ 41084239; Номер транзакції 45257-95289-51333; Дата / час здійснення переказу 15.07.2025 14:38; Номер платіжної картки отримувача НОМЕР_3 ; Емітент платіжної картки отримувача PUMB (FIRST UKRAINIAN INTERNATIONAL BANK); Призначення переказу Перерах. коштiв ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_4 зг. до кредитного дог. №540820-КС-002 від 15.07.2025 Без ПДВ (додаток №10 до позовної заяви).
Відповідно до інформації наданої АТ «ПУМБ» на виконання ухвали суду від 15.04.2026 встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) була випущена банківська платіжна картка (далі-БПК) НОМЕР_1 до рахунку № НОМЕР_5 у гривні. Також надано виписку по рахунку № НОМЕР_5 у гривні/ БПК НОМЕР_1 , яка відкрита до вказаного рахунку на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) за період з 15.07.2025р. по 20.07.2025, з якої вбачається зарахування кредитних коштів в сумі 15 000 грн на рахунок відповідача (а.с. 52, 54).
ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало та надало позичальнику кредитні кошти в розмірі 15 000 грн за умовами Кредитного договору № 540820-КС-002 від 15.07.2025, шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 .
У свою чергу, ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання у повному обсязі, в наслідок чого у неї згідно з наданим позивачем розрахунком за кредитом станом на 15.02.2026 наявна заборгованість за Кредитним договором № 540820-КС-002 у розмірі 37 947,50 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 14 750,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 14 247,50 грн; суми заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦКУ - 7 500,00 грн; суми прострочених платежів за комісією - 1 450,00 грн (а.с.12-13, 14).
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Згідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 3 ст.207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України "Про електронну комерцію", який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону №675-VIII.
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Положення статті 12 Закону передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і невипливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Частиною другою статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто, дії учасників цивільних правовідносин повинні відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Судом встановлено, що Кредитний договір № 540820-КС-002 від 15.07.2025 укладено між сторонами в електронній формі та підписано позичальником одноразовим ідентифікатором. 
Суд зазначає, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, а тому суд приходить до висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, за яким з рахунку ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», перераховано кошти шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки ОСОБА_1 .
Таким чином, суд вважає доведеною обставину отримання відповідачем кредитних коштів у порядку та на умовах, що визначені Кредитним договором № 540820-КС-002 від 15.07.2025.
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом відповідно до вимог ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612 ЦК України.
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 1050 ЦК України встановлені наслідки порушення договору позичальником, зокрема за частиною 2, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
У свою чергу, відповідач не виконала свої зобов`язання у повному обсязі, унаслідок чого у неї виникла заборгованість, яка станом на 15.02.2026 становить 37 947,50 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 14 750,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 14 247,50 грн; суми заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦКУ - 7 500,00 грн; суми прострочених платежів за комісією - 1 450,00 грн.
Враховуючи, що отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у сумі 14 750 грн за простроченими платежами по тілу кредиту.
Щодо стягнення відсотків у сумі 14 247,50 грн, суд зазначає наступне.
У відповідності до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Матеріалами справи встановлено, що відповідно до Договору № 540820-КС-002 кредитодавець надає позичальнику кредит, на засадах строковості, зворотності, платності, на строк 16 тижнів процентна ставка в день 1,0%, фіксована, комісія за надання кредиту 3 000 грн, строк дії договору до 04.11.2025. 
Протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується за ставкою вказаною у п.2. договору на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту в залежності від дотримання позичальником графіку платежів, що вказаний в п.3 договору.
Суд звертає увагу, що згідно Договору № 540820-КС-002 про надання кредиту, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» 15.07.2025 надало ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 15 000 грн строком на 16 тижнів, строк кредитування не змінювався.
Із наданих позивачем доказів слідує, що боржником не здійснювались у належному розмірі, у відповідності з погодженими умовами, платежі за договором Договором № 540820-КС-002 про надання кредиту, чим порушено зобов`язання встановлені договором, що призвело до подорожчання кредиту, оскільки відсоткова ставка нараховувалась за кожен день користування кредитом на залишок заборгованості, відповідно до п.2 договору. 
Загальна сума нарахованих відсотків становить 14 247,50 грн, і зазначена сума після закінчення строку дії договору не змінювалася.
Отже, нарахування відсотків позивачем правомірно здійснювалось відповідно до п.2 договору, за змістом якого плата за користування кредитом за цим договором є фіксованою та становить 1,0% за кожен день користування кредитом. Протягом строку кредитування, визначеного в цьому договорі, плата за користування кредитом нараховувалась на залишок заборгованості по кредиту, розмір якої був більшим, ніж зазначено у графіку платежів, з огляду на неналежне виконання зобов`язань відповідачем ОСОБА_1 .
Розрахунок заборгованості містить розмір відсоткової ставки, суми нарахувань за кожний окремий проміжок часу, зокрема, окремо по відсотках, тілу кредиту, суму нарахувань по кожному з видів зобов`язань, по сплаті, а тому він приймається судом як належний та допустимий доказ заборгованості за договором.
Крім того, відповідач не оспорювала даний кредитний договір у судовому порядку, що з огляду на положення ст. 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину та ненадання суду доказів оспорювання кредитного договору відповідно до ст. 1051 ЦК України свідчить про дійсність договірних відносин, що виникли між сторонами.
У постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року в справі №759/24061/19 зроблено висновок, що презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
Крім того, суд враховує, що 10.06.2017 набув чинності Закон України "Про споживче кредитування", у зв`язку з чим у Законі України "Про захист прав споживачів" текст статті 11 викладено в такій редакції: "Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечитьЗакону України "Про споживче кредитування".
Положення частин 1, 2, 5статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" з набуттям чинності Закону України "Про споживче кредитування" залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини 1статті 1 Закону України "Про споживче кредитування", загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною 2статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України "Про споживче кредитування" передбачає право банку (іншої фінансової установи) встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19.
Позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за комісією в сумі 1 450, а тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. 
Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по відсотках відповідно до ст.625 ЦК України в сумі 7 500 грн, суд зазначає наступне.
Згідно зі ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України №64/2022від 24.02.2022 на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24.02.2022 до теперішнього часу.
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги, в частині нарахування відсотків відповідно до ст. 625 ЦК України в сумі 7 500 грн, задоволенню не підлягають.
Висновки за результатом розгляду позовної заяви
З урахуванням вищевикладеного, надавши належну оцінку представленим у справі доказам у їх сукупності та приймаючи до уваги, що відповідач взятих на себе зобов`язань по поверненню кредитних коштів, сплаті відсотків та комісії не виконала, в строки, передбачені графіком погашення кредиту, кредит, відсотки за його користування та комісію не сплатила, чим порушила умови кредитного договору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» підлягають частковому задоволенню. З відповідача ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути заборгованість за вказаним договором у розмірі 30 447,50 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 14 750,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 14 247,50 грн; суми прострочених платежів за комісією - 1 450,00 грн.
Щодо судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивачем при зверненні до суду з даною позовною заявою було сплачено судовий збір у розмірі 2 662, 40 грн.
Розподіл судових витрат між сторонами вирішити за правилами ст. 141 ЦПК України, стягнувши з відповідача судовий збір у розмірі 2 129,92 грн (коефіцієнт задоволених позовних вимог 0,8).
Керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 272, 279, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд,
у х в а л и в
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,- задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за Договором № 540820-КС-002 про надання кредиту від 15.07.2025 у розмірі 30 447,50 грн (Тридцять тисяч чотириста сорок сім гривень 50 копійок) та судовий збір у розмірі 2 129,92 грн (Дві тисячі сто двадцять дев`ять гривень 92 копійки).
В задоволенні решти позовних вимог,- відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Роз`яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», код ЄДРПОУ 41084239, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульв. Лесі Українки, буд. 26, офіс 411.
Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .
Повний текст судового рішення складено 11 вересня 2026 року.

Суддя